УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2025 року
м. Київ
справа  № 303/5272/21
провадження № 51-3366ск22 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2024 року залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року вказане судове рішення залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржені судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що місцевий суд, розглядаючи заяву про перегляд вироку щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами, допустив неповноту судового розгляду, а викладені в ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що залишилось поза увагою апеляційного суду. 
Крім того, захисник не погоджується з наданою судами оцінкою обставинам, які, на його думку, є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України та слугують підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_5 , вважає їх позицію необґрунтованою та невмотивованою.
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. 
Зважаючи на вимоги ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду. 
Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і  касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
З доданих до касаційної скарги копій судових рішень убачається, що підставами для перегляду вироку щодо засудженого ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами згідно із заявою були: відсутність документального підтвердження суми заподіяних збитків внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, того факту, що викрадене майно перебувало у віданні потерпілого, а також застосування до особи, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я. 
Однак, наведені обставини не можуть вважатися нововиявленими у контексті ст. 459 КПК України, на що захиснику було вказано судами попередніх інстанцій.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами - це так звана ревізійна стадія, в ході якої суд не розглядає справи по суті, вона не є повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей у доказах, натомість суд на цій стадії лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
Стороною захисту ставилось питання про переоцінку доказів у кримінальному провадженні, про що також йдеться і у поданій касаційній скарзі. Наведене суперечить визначеному ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод принципу правової визначеності, який серед іншого передбачає повагу до остаточності судових рішень.
Підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час його ухвалення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. 
Судом першої інстанції було ретельно перевірено та оцінено ті обставини, на які посилався захисник ОСОБА_4 у своїй заяві.
Зокрема, суд вказав, що під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, були досліджені та враховані докази, які спростовують обставини, наведені захисником у заяві, як нововиявлені. При цьому, саме такі доводи захисника вже були предметом перевірки як апеляційного, так і касаційного суду, за скаргами сторони захисту.
На переконання суду першої інстанції зазначені у заяві обставини ані самі по собі, ані в сукупності з іншими раніше встановленими обставинами, не доводять неправильність вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року, не впливають на остаточний висновок суду, а направлені виключно на переоцінку доказів, які вже були досліджені судом, що є неприпустимим. До того ж згадані у заяві обставини існували на момент розгляду та були відомі суду, а тому вважати їх нововиявленими не можна.
Що стосується посилань захисника на невідповідність висновків місцевого суду позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 жовтня 2019 року (справа № 396/1752/16; провадження № 51-4346 км 18), то вони є безпідставними. Так вказівка на те, що обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, не можуть вважатися нововиявленими, є слушною. Наведене твердження жодним чином не суперечить тій позиції, що була висловлена  касаційним судом у згаданій постанові.
Апеляційний суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку за скаргою захисника, доводи якої є аналогічними до тих, що містяться у його касаційній скарзі, дійшов висновку, що суд в ході перевірки обставин, на які вказував захисник у заяві, дотримався вимог статей 459, 466, 467 КПК України. 
Крім того, колегія зазначила, що суд ретельно перевірив усі доводи заяви, дійшов обґрунтованого переконання про відсутність обставин, які б суд міг визнати нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України, та належно мотивував це у судовому рішенні.
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду. 
Постановлені судові рішення є належно обґрунтованими та вмотивованими, їх зміст відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Слід зауважити, що сама по собі незгода захисника з мотивами прийнятих рішень не може свідчити про їх незаконність та слугувати підставою для їх скасування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.   
Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.                                                                                                                                                                                                                                          
Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3