УХВАЛА
 
05 березня 2025 року
м. Київ
справа № 755/13386/21
провадження № 61-2400ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Микитишин ОксаниМиколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 17 липня 2024 року всправі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 600 790,70 грн.
18 квітня 2023 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором від 13 березня 
2008 року № 51/П/49/2008-840 у загальному розмірі 552 963,30 грн, з яких: 
331 009,10 грн - заборгованість за основним боргом; 195 386,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня
2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період 
з 02 червня 2020 року до 16 червня 2021 року. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
17 липня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2  задоволено частково. 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року змінено в частині розміру заборгованості, у зв`язку з чим викладено резолютивну частину рішення в новій редакції. 
Позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором від 13 березня 
2008 року № 51/П/49/2008-840 в загальному розмірі 551 074,24 грн, з яких: 
329 661,49 грн - заборгованість за кредитом; 194 845,30 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 
2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період 
з 02 червня 2020 року до 16 червня 2021 року. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
13 лютого 2025 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника   ОСОБА_1 - адвоката Микитишин О. М. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року.
25 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Микитишин О. М. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи,а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
У силу вказаної імперативної норми процесуального права повторне касаційне оскарження судового рішення однією і тією ж особою заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Таке процесуальне обмеження, передбачене пунктом 3 частини другої 
статті 394 ЦПК України, щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За результатом розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Микитишин О. М. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 
від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 
2024 рокув справі № 755/13386/21 судом касаційної інстанції постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження від 13 лютого 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Отже, відсутні правові підстави для повторного розгляду поданої 
представником ОСОБА_1 - адвокатом Микитишиною О. М. касаційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділений повноваженнями щодо перегляду касаційних скарг на судове рішення, коли є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
ЦПК України не передбачає інституту перегляду судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого 1975 року в справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ від 16 червня 2001 року в справі «Креуз проти Польщі», заява 
№ 28249/95).
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення в справі «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 
2004 року, заява № 41984/98, § 53).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті (постанова Верховного Суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).
В ухвалах від 05 листопада 2024 року в справі № 182/1163/21 (провадження 
№ 61-14043ск24), від 06 листопада 2024 року в справі № 367/6682/21 (провадження 
№ 61-14701ск24), від 08 листопада 2024 року в справі № 534/1005/22 (провадження 
№ 61-14892ск24) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про відсутність правових підстав для відкриття провадження в справі з огляду на те, що повторне подання касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення не передбачено.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1  - адвоката Микитишин ОксаниМиколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
І. М. Фаловська