ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/965/25 Справа № 172/1268/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Гапонова А.В., Максюти Ж.І.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року в цивільній справі номер 172/1268/23 за позовом ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі її посольства в Україні про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до держави Російська Федерація в особі її посольства в Україні про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він народився у смт Тошківка Сєвєродонецького району Луганської області і до квітня 2022 року, проживав там. У смт Тошківка у нього у власності перебували два житлових будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджується рішеннями судів. У цьому ж селищі на сусідній вулиці проживали його діти та онуки. Його життя було організовано та побудовано на мирному житті у колі своєї родини у рідному селищі. З весни 2014 року селище опинилося під окупацією. 26.07.2014 року селище було звільнене від проросійських окупантів, однак з цього часу селище потерпало від артилерійських обстрілів. Позивач був змушений часто ховатися від обстрілів у сховищах, тому його нормальне життя фактично припинилося з весни 2014 року. 24.02.2022 року ситуація кардинально змінилася, російська федерація, здійснивши повномасштабне вторгнення в Україну, почала завдавати масованих ракетних ударів по смт Тошківка, обстрілів з тяжкого артилерійського озброєння, наносити авіаційні удари. Сховатися вдома вже було неможливо, тому позивач був змушений переховуватися у бомбосховищі на промисловій території місцевого підприємства – ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля». Надалі залишатися в смт Тошківка було небезпечно, тому позивач у квітні 2022 року евакуювався у більш безпечне місце в Україні. 
У червні 2022 року смт Тошківка було повністю окуповане загарбниками, та було фактично зруйновано. Позивач втратив не тільки будинок, але і свою батьківщину, втратив можливість відвідати могили батьків, пройтись рідними вулицями, втратив зв`язок з близькими йому людьми, друзями, тобто фактично зруйноване усе його звичне життя до якого повернутися неможливо. У зв`язку з цим позивач постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з російської федерації. Враховуючи характер душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку зі збройною агресією рф проти України та, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня, яке панує на цій частині території України, вважає, що у результаті протиправних дій російською федерацією особисто йому завдана моральна шкода. Ті душевні страждання, які він отримав є наслідком протиправних дій російської федерації. Дії рф мали істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час його перебування у Тошківці він неодноразово був свідком загибелі та поранення його знайомих – мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення і загибелі, був змушений по декілька днів перебувати у бомбосховищі та зазнавав інших множинних грубих порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованих Конституцією України, права на життя, адже він постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим. 
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 1400000,00 грн.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі її посольства в Україні про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2024 року у справі 172/1268/23 та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Загальновідомо, що за військові дії на території України відповідальна російська федерація.
У цій справі відповідачем є не посольство, а саме держава російська федерації. У позові вимоги скеровано саме до держави, а не до посольства.
Органи держави не є самостійними суб`єктами, а виконують представницьку функцію держави, тобто посольство само по собі не є відповідачем у цій справі, адже фактичним відповідачем є саме держава російська федерація як заподіювач шкоди.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 109, 110).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до інформації з ЄДРСР відповідно до рішень Попаснянського районного суду Луганської області від 10.09.2018 року у справі №423/3024/18 та Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07.09.2022 року у справі №172/424/22 ОСОБА_1 на праві приватної власності належать житлові будинки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . 
Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13).
Згідно з довідкою №1248-5001250318 ОСОБА_1 , 1958 року народження, з 13.04.2024 року є внутрішньо-переміщеною особою (а.с. 15).
Відповідно до заяви Міністерства закордонних справ України, що розміщена 24.02.2022 року об 11:52 год. на офіційному сайті міністерства та є у вільному доступі, Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією у відповідь на акт збройної агресії рф проти України, вторгнення російський військ задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю (а.с. 83).
Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 року № 72/11-612/1-81401, адресованим Міністерству юстиції України, Кабінету міністрів України, Офісу Президента України, Апарату Верховної Ради України, що також розміщений на офіційному сайті міністерства та є у вільному доступі, після повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24 лютого 2022 року (а.с. 84).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви, передбаченими п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, остання повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц).
У спорах про відшкодування шкоди, завданої державою/іноземною державою (органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою/органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою іноземної держави); відповідачем є відповідна держава як учасник цивільних правовідносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Держава Україна, як і іноземна держава бере участь у справі у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою (іноземною державою) як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. А тому у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою (іноземною державою) на позивача, відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, покладено обов`язок зазначити, окрім безпосередньо держави, яка за його ствердженням завдала йому шкоди, також орган (органи) відповідної держави, якого (яких) позивач зазначає порушником своїх прав. При цьому, закон не вимагає конкретизації вимог (визначення сум, що підлягають стягненню тощо) до кожного із відповідачів - представницьких органів держави, якщо позивач визначив їх більше одного. У справах про відшкодування шкоди, завданої військової агресією російської федерації, як відповідачів слід зазначати представницькі органи вказаної держави (Міністерство юстиції російської федерації та Міністерство оборони російської федерації).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі №910/5699/23.
Судом встановлено, що у липні 2024 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до держави Російська Федерація в особі її посольства в Україні про відшкодування моральної шкоди.
Позов до держави Російська Федерація в особі її посольства в Україні ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що внаслідок збройної агресії рф йому заподіяно моральну шкоду.
При цьому, позивачем в позові не зазначено представницькі органи вказаної держави.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Довід апеляційної скарги про те, що позивачем визначено належного відповідача – державу російську федерацію, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки, як наведено вище, у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою (іноземною державою) на позивача, відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, покладено обов`язок зазначити, окрім безпосередньо держави, яка за його ствердженням завдала йому шкоди, також орган (органи) відповідної держави, якого (яких) позивач зазначає порушником своїх прав. У справах про відшкодування шкоди, завданої військової агресією російської федерації, як відповідачів слід зазначати представницькі органи вказаної держави (Міністерство юстиції російської федерації та Міністерство оборони російської федерації).
Позивач ОСОБА_1 своїм правом на зазначення певних осіб (представницького органу вказаної держави) в якості відповідача по справі не скористався. 
В судове засідання суду першої інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 51), заяву (клопотання) про уточнення та залучення до участі представницького органу вказаної держави до суду не подавав, а самостійно в силу ст. 51 ЦПК України суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити в якості відповідачів певних осіб. Апеляційний суд також позбавлений такої можливості в силу закону.
Інших доводів апеляційна скарга не містить. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: