справа № 752/26281/23
провадження № 22-ц/824/2108/2025
головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.  
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         11 лютого 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2023 року позивач  ОСОБА_2  звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_2 . Позивач має ІІ групу інвалідності та мізерну пенсію, якої не вистачає йому навіть на оплату комунальних послуг. Зазначав, що відповідач проживає разом із позивачем, але зовсім не допомагає останньому та відмовляється приймати участь в утриманні помешкання, сплати комунальних послуг чи допомозі позивачу як непрацездатній особі, що постійно потребує лікуванні та утримання. Відповідач являється здоровим, працездатним чоловіком, на утриманні якого більше нікого не має. Інших дітей та осіб зобов`язаних утримувати позивача, останній не має. Добровільно відповідач аліменти не сплачує.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача аліменти як на утримання непрацездатного батька у розмірі заробітку (доходу).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  аліменти, як на утримання непрацездатного батька в розмірі (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 13 грудня 2023 року.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду, ОСОБА_1  звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в ході підготовки апеляційної скарги до суду відповідач звернувся до свого батька ОСОБА_2 , із питанням щодо підстав неповідомлення його про подання відповідної позовної заяви, а також щодо неповідомлення його щодо відкриття провадження та прийняття рішення Голосіївським районним судом міста Києва від 15 квітня 2024 року у цивільній справі № 752/26281/23.За результатом розмови батько повідомив відповідача, що він взагалі не давав згоду чи завдання адвокату Лішунову Є.О. представляти його інтереси всуді, а також не просив та не надавав згоди на подання від його імені стягнення з відповідача аліментів та інших грошових коштів на його утримання.
Вказує, що адвокат Лішунок Є.О., який представився як законний представник батька ОСОБА_2 , є його племінником та двоюрідним братом відповідача із яким відносин відповідач не підтримує.
Звертає увагу, що після проведеної розмови відповідач запропонував батьку скласти нотаріально засвідчену заяву щодо визначеного питання, з метою скасування рішення суду першої інстанції, що і було зроблено. Копію заяви від 26 липня 2024 року, реєстраційний     № 4685 до апеляційної скарги додано.
Вважає, що адвокат Лішунов Є.О., всупереч волі батька відповідача ОСОБА_2 видав ордер, що міститься в матеріалах справи, на підтвердження представництва ним Іванова В.В., без відома останнього та в подальшому представляв його інтереси та вчиняв певні процесуальні дії у Голосіївському районному суді міста Києва в межах розгляду судом цивільної справи 757/26281/23.
Наголошує, що вищезазначений факт є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Тіслюк І.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах доводів апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є непрацездатною особою та пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 5 квітня 2023 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Московської районної державної адміністрації 10 жовтня 1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1180.
У вказаному свідоцтві про народження батьками зазначено: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2 .
Таким чином, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії 12ААВ № 663708 від 16 лютого 2023 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, а відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаного.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.
При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2  є пенсіонером, інвалідом 2 групи, непрацездатним та має хвороби, які потребують постійного лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, а відповідач у свою чергу є повнолітнім, має дохід, однак добровільно допомогу не надає, інших повнолітніх дітей, які б могли розділити витрати, пов`язані із його утриманням, у позивача немає, при цьому підстави, передбачені положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від його обов`язку утримувати непрацездатного батька, відсутні, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться тільки до того, що адвокат    Лішунов Є.О. всупереч волі батька відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом.
В той же час, такі доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а саме позовною заявою, яка підписана безпосередньо самим позивачем ОСОБА_2 . 
Інших доводів апеляційна скарга сторони відповідача не містить.
Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання батька правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію, а відповідач є особою працездатного віку, і доказів неможливості надання допомоги батьку стороною відповідача не надано.
Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                             К.П. Приходько
 
                                                                                       С.О. Журба