КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№3-зв/824/138/2024
 
П О С Т А Н О В А 
 
            26 грудня 2024 року                                                                        місто Київ
                                                                                               справа № 754/7961/20
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_4, розглянувши заяву потерпілого ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3, -
 
                                                        В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2020 року визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 для розгляду вказаної справи.
23 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_1   про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду вказаної справи.
Заяву обґрунтовував тим, що справа призначалася до розгляду з 04 січня 2021 року майже 38 разів без будь-яких поважних причин. Станом на 19 грудня 2024 року дану справу в черговий раз суддя ОСОБА_3 призначила на 03 березня 2025 року.
Вказував, що він заявляє відвід головуючому судді ОСОБА_3 в зв`язку з обставинами, які викликають сумніви в її об`єктивності та неупередженості. Такі сумніви виникли після розгляду суддею ОСОБА_3 вищезазначеної адміністративної справи в судових засіданнях з 2021 року по 2024 рік.
Зазначав, що суддя ОСОБА_3 за весь час розгляду даної справи вимагала від нього надати суду докази по обставинам, що виходили за межі апеляційної скарги та складеного протоколу і не стосуються обставин притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, замість з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені, на думку апелянта, судом першої інстанції.
Посилався на те, що 10 вересня 2024 року черговою підставою перенесення судового засідання зі слів судді ОСОБА_3 було її прохання надати диск з поясненнями експертів КНДІСЕ з кримінальної справи відносно особи, яка не є ОСОБА_2 . Отримавши запитуваний диск від нього, суддя в котре відмовилась розглядати справу по суті мотивуючи це тим, що «вона колись працювала з суддею Вінтанюком в одному кабінеті, і її рішення може на щось там впливати», тому відклала справу ще на 3 місяці і пообіцяла, що аж тоді щось там розгляне і можливо прийме рішення.
Вказував, що оскільки викладені обставини мали місце майже у кожному судовому засіданні, а останнє судове засідання відбулося 03 грудня 2024 року, тому він змушений заявляти відвід з приводу цих обставин до наступного судового засідання.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в заяві про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід, виходячи з наступного.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду такої заяви про відвід, а тому слід застосовувати аналогію з КПК України.
Разом з тим, згідно положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Європейський Суд  з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п.53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); п.19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява №48068/06), а Конституційний суд України у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), та аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».
Рада суддів України у пункті 4 рішення від 08 червня 2017 року №34 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства можливе застосування чинних процесуальних норм за аналогією.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року кожна людина має право при визначенні її громадських прав та обов`язків  або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином кожній людині гарантується справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.
Згідно практики Європейського Суду  з прав людини, наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конституції України повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. За суб`єктивним  критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.  За об`єктивним критерієм визначається, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім.
 Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.
Згідно з ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Підставою, яка викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_3, на думку потерпілого ОСОБА_1 є тривалий розгляд справи та те, що суддя ОСОБА_3 за весь час розгляду даної справи вимагала від нього надати суду докази по обставинам, що, на його думку, виходили за межі апеляційної скарги та складеного протоколу і не стосуються обставин притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, замість з`ясовування обставин та вимог закону, які були порушені судом першої інстанції.
Положеннями статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного, тобто презумпція особистої неупередженості судді діє допоки не з`являться докази на користь протилежного.
Аналіз доводів, наведених у заяві ОСОБА_1 про відвід судді, дозволяє зробити висновок про те, що заявник не згоден із процесуальним рішенням суду щодо витребування додаткових доказів для належного розгляду справи та з процесуальними діями судді, що не може бути підставою для відводу.
Обставини, на яких ґрунтується заява про відвід судді, не свідчать про упередженість судді, а пов'язані із забезпеченням судом належної правової процедури щодо розгляду справи.
Оскільки судом не встановлені підстави для відводу судді ОСОБА_3, які б викликали сумнів у її неупередженості та об`єктивності, а відтак у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_3 слід відмовити.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
У задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.
            
Суддя:                                                                                                 ОСОБА_4