УХВАЛА
30 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 305/2746/23
провадження № 61-17219ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Заклад загальної середньої освіти 
І-ІІІ ступенів с. Богдан Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді  2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Богданської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 05 червня 2020 року № 43-к/тр «Про укладення строкового трудового договору»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Богдан Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області» № 73-К/БШ/ТР від 18 жовтня 
2023 року «Про звільнення вчителя географії ОСОБА_1 »;
- поновити її на роботі на посаді вчителя географії Комунального закладу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ степенів с. Богдан Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області» з 20 жовтня 2023 року;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2021 року до 14 серпня 2023 року у розмірі 682 060 грн;
- стягнути з відповідача на її користь заборгованість по зарплаті за період                           з 15 серпня 2023 року до 19 жовтня 2023 року у розмірі 40 264, 25 грн;
- стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2023 року до дня поновлення на роботі.
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 
2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Джуги С. Д., Кожух О. А. залишено без задоволення.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року - без змін.
24 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цебрик Л. В., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року, постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України до касаційної скарги заявницею не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.
ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги і у касаційній скарзі зазначено, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Водночас, слід звернути увагу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата та додаткова.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі 
№ 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу.
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник 
у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, заявниця звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі.
Однак позивачка не звільнена від сплати судового збору за вимогою немайнового характеру - визнання протиправним та скасування наказу Богданської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 05 червня 2020 року 
№ 43-к/тр «Про укладення строкового трудового договору», оскільки пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору за вказаною вимогою.
Зважаючи на те, що позовну заяву подано у 2023 році, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2023 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 
2023 року становив 2 684 грн.
Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 073,60 грн (2 684,00 грн х 0,4) (редакція Закону України «Про судовий збір» на момент подання позовної заяви).
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Отже, враховуючи характер спору та зміст касаційної скарги, заявниці необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі за вимогу немайнового характеру, що із застосуванням коефіцієнту 0,8 складає 1 717, 76 грн (1073,60 грн х 200% х 0,8). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                                    м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на те, що вона не відповідає вимогам, визначеним пунктами 4 і 6 частини другою статті 392 ЦПК України, у яких зазначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, клопотання особи, яка подає скаргу.
За приписами статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в     пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність судових рішень у межах доводів та вимог касаційної скарги.
У прохальній частині касаційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цебрик Л. В., просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду                          від 12 листопада 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду                   від 12 листопада 2024 року, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до змісту касаційної скарги заявниця не погоджується із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, просить справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, однак вимог щодо скасування рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року, яке постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року залишено без змін, касаційна скарга не містить.
Зважаючи на викладене вище, заявниці слід уточнити вимоги касаційної скарги (з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України), та надіслати належним чином оформлену уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цебрик Любомир Васильович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду 
від 12 листопада 2024 року, постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 12 листопада 2024 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 
15 січня2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом, зокрема, повернення касаційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                          Є. В. Синельников