ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року                                                                          Справа № 906/1013/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Коломис В.В. 
без участі представників сторін
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 24.12.2024 суддею  Вельмакіною Т.М. у м. Житомир (повний текст рішення складено 24.12.2024) у справі № 906/1013/24   
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"  
до Відділу культури та туризму Коростишівської міської ради 
про стягнення 47295, 86 грн 

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з Відділу культури та туризму Коростишівської міської ради 47295, 86 грн, з яких 32627, 61 грн - заборгованість за поставлений природний газ, 12367, 10 грн - пеня, 1391, 77 грн - 3% річних, 909, 38 грн - інфляційні.
Позовні вимоги товариства мотивовані тим, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі виконувалися зобов`язання з оплати поставленого природного газу за договором постачання природного газу № 05-2247/22-БО-Т від 12.12.2022, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 32627,61 грн. Відповідно, зважаючи на неналежне  виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач нарахував до стягнення з відділу 12367, 10 грн пені, 1391, 77 грн 3% річних та 909, 38 грн інфляційних.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.12.2024 у даній справі позов ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволено частково; стягнуто з Відділу культури та туризму Коростишівської міської ради на користь товариства 2473, 42 грн пені, 1391, 77 грн 3% річних, 909, 38 грн інфляційних та 2422, 40 грн витрат по сплаті судового збору; закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 32627, 61 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.    
Частково не погодившись із вказаним процесуальним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 9893, 68 грн, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги товариства щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 9893, 68 грн задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції неспівмірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 80 %, чим порушив принципи та підходи Верховного Суду у застосуванні ч. 1 ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.12.2024 у справі № 906/1013/24; постановлено розглянути апеляційну скаргу без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
В силу ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, судова колегія дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2022 між позивачем (постачальник) та відповідачем  (споживач) укладено договір постачання природного газу № 05-2247/22-БО-Т, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Згідно п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2023),  постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з січня 2023 року по 30.04.2023 (включно) в кількості 40, 000 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: січень 2023 року - 14, 024 тис. куб. м, лютий 2023 року - 12, 922 тис. куб.м, березень 2023 року - 10, 000 тис. куб.м, квітень 2023 року - 3,054 тис. куб.м. Відповідно до пп. 2.1.3 п. 2.1 договору, загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору. Згідно з п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.  Відповідно до пп. 3.5.1 п. 3.5 договору, споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника (пп. 3.5.2 п. 3.5 договору). Згідно пп. 3.5.3 п. 3.5 договору, споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до пп. 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (пп. 3.5.4 п. 3.5 договору). Згідно п. 4.1 договору, ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, становить 16553, 89 грн. В силу п. 4.3 договору,  (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2023), загальна вартість договору становить 551796, 33 грн, крім того ПДВ - 110359, 27 грн, разом з ПДВ - 662155, 60 грн. Пунктом 5.1 договору обумовлено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов пп. 3.5.4 п. 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду. Згідно п. 5.3 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 договору. Договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 30.04.2023 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу у період з січня по квітень 2023 року природний газ на загальну суму 694783,21 грн, який відповідач частково оплатив на суму 662155, 60 грн, у зв`язку з чим у останнього утворилась перед позивачем заборгованість в сумі 32627, 61 грн. 
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття місцевим господарським судом провадження у даній справі, між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами постачання природного газу № 05/2247/22-БО-Т від 12.12.2022 та № 05-4247/23-БО-Т від 05.10.2023 на суму 32627,61 грн, у зв`язку з чим сума основного боргу відповідача перед позивачем станом на 26.11.2024 за договором постачання природного газу № 05-2247/22-БО-Т від 12.12.2022 відсутня. Вказана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.12.2024 № 125/3/2-17913 та розрахунком суми основного боргу станом на 12.12.2024.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
З огляду на відповідні обставини та відсутність предмета спору в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 32627,61 грн на момент розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1    ст. 231 ГПК України.
Разом з тим, як зазначено вище, позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 12367,10 грн пені (за період з 16.06.2023 по 15.12.2023), 1391, 77 грн 3% річних (за період з 16.06.2023 по 30.06.2024), 909, 38 грн інфляційних (за період з липня 2023 року по червень 2024 року). 
Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
В силу ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.2 договору сторони обумовили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Здійснивши перевірку правильності перерахунку судом першої інстанції інфляційних, пені та 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду про їх обґрунтованість у заявлених позивачем сумах. 
Водночас, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зменшення розміру пені до 2473,42 грн (на 80%) від заявленої до стягнення пені в  сумі 12367,10 грн (відмовлено у стягненні пені на суму - 9893,68 грн), що у свою чергу і стало підставою для оскарження позивачем рішення суду у цій частині.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
При цьому слід зазначити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, відповідно вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Місцевим судом в даному випадку правильно відмічено, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 910/8698/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та в інших постановах).
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.
З матеріалів справи та обставин спору вбачається, що відповідачем належно виконано основне зобов`язання з оплати отриманого природного газу на 95% (662155,60 грн із 694783,21 грн). Несвоєчасна оплата залишку боргу в сумі 32627,61 грн за аргументами відповідача відбулась внаслідок того, що останній розраховував на самостійне проведення позивачем взаємозаліку однорідних грошових вимог за рахунок авансованих відповідачем коштів в інших договірних відносинах. Наведене дає підстави вважати, що поведінка відповідача у спірних відносинах не свідчить про злісне та протиправне ухилення від виконання зобов`язань. 
При цьому апеляційний господарський суд не погоджується з доводами скаржника щодо ототожнення зменшення пені із повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки крім заявленої пені, позивачем було заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.
Тому, зменшивши розмір пені до 2473, 42 грн, (на 80%) суд першої інстанції дотримався балансу інтересів сторін та принципів розумності, справедливості та пропорційності, оскільки не позбавив кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення суми інфляційних втрат та процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи виконує компенсаційну функцію для кредитора. 
Колегія суддів вважає, що стягнення пені у розмірі 2473, 42 грн є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Доводи скаржника про те, що відповідачем в суді першої інстанції не було подано клопотання про зменшення пені, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги з огляду на те, що приписами ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України імперативно не обмежено право суду зменшувати штрафні санкції лише за наявності відповідного клопотання сторони. Відповідно суд вправі самостійно застосувати надане йому право в залежності від обставин спору.
З огляду на усе вищезазначене, враховуючи той факт, що саме відповідач ініціював проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та відсутність станом на час розгляду справи у відповідача заборгованості перед позивачем за поставлений природний газ, а також те, що інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 3% річних та  інфляційних втрат, зважаючи на співвідношення нарахованої пені до суми боргу на дату звернення позивача до суду, зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків, завданих невиконанням зобов`язання відповідачем та те, що позивач протягом тривалого періоду часу не звертався до відповідача щодо сплати заборгованості або зарахування зустрічних однорідних вимог, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, встановлені судами обставини щодо причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття останнім заходів до виконання зобов`язання, судова колегія дійшла висновку про законність та обґрунтованість зменшення місцевим господарським судом заявленої суми пені у розмірі 12367, 10 грн до 20%, що становить 2473, 42 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу приписів ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Житомирської області від 24.12.2024 у справі № 906/1013/24 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на товариство в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Житомирської області від 24 грудня 2024 року у справі № 906/1013/24 залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Справу №  906/1013/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.