ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року	Львів	Справа № 460/5070/24 пров. № А/857/18939/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Гуляка В.В.
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (суддя – Комшелюк Т.О., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 24.06.2024), 
в адміністративній справі №460/5070/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

                                                               встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
1) визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 №19 від 19.01.2024р. в частині включення ОСОБА_1 до осіб, що безпідставно відсутні з 19.01.2024р.; 
2) визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №19 від 19.01.2024р. в частині включення ОСОБА_1 до осіб, що безпідставно відсутні з 19.01.2024р.; 
3) визнати протиправними дії відповідача щодо не переміщення ОСОБА_1 з бойової посади «стрілець-оператор» - на небойову; 
4) визнати протиправними дії відповідача, які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди за 01-13 грудня 2023 року у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях; 
5) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за 01-13 грудня 2023 року у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях; 
6) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року, 29.10.2022 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я; 
7) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року, 29.10.2022 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я; 
8) зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 довідку про обставини отриманої ним 13.12.2023 року травми; 
9) зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що із заявленими позовними вимогами не погоджується. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 №19 від 19.01.2024 в частині включення ОСОБА_1 до осіб, що безпідставно відсутні з 19.01.2024. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №19 від 19.01.2024 в частині включення ОСОБА_1 до осіб, що безпідставно відсутні з 19.01.2024. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.02.2023 про призначення службового розслідування щодо факту отримання ним поранення під час виконання бойових завдань 13.12.2023 та видачу довідки про обставини травми згідно Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ № 402 від 14.08.2008. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2023 про призначення службового розслідування щодо факту отримання ним поранення під час виконання бойових завдань 13.12.2023 та видачу довідки про обставини травми згідно Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ № 402 від 14.08.2008. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач в частині не задоволення позовних вимог №6 та №7, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 .. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду у цій частині є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що 15.02.2024 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт ОСОБА_1 від 15.02.2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням на стаціонарному лікуванні. Станом на дату подачі позовної заяви, відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 15.02.2024 року, а відповідно і належних йому виплат за перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням не надходило, що порушує законні права військовослужбовця на належне йому грошове забезпечення. Вважає апелянт, що суд протиправно відмовив у задоволені позовної вимоги щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова №168) у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 24.06.2024 року в частині відмови у задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою №168 у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, та ухвалити нове, яким дані позовні вимоги задовільнити. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій вважає вимоги позивача безпідставними  і такими, що не підлягають до задоволення. 

Суд апеляційної інстанції враховує, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково. 
Це рішення суду від 24.06.2024 року в частині задоволених позовних вимог не оскаржив відповідач в апеляційному порядку. 
Позивач же оскаржив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог лише щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою №168 у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року і 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Тобто, позивач просить задоволити вимоги №6 та №7 згідно позовної заяви, і лише щодо поранення 14.03.2023 року і 12.09.2023 року. 
Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Так, судом встановлено, зокрема, такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу з 10.03.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №3 від 10.03.2022) (а.с. 150). 
26.12.2023 року позивач ОСОБА_1 подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування щодо факту поранення під час виконання бойових завдань 14.03.2023 і 12.09.2023 та просив видати відповідні довідки про обставини травми (поранення) (а.с. 109). 
Довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1278 від 22.01.2024 і №1500 від 26.01.2024, які видані командиром Військової частини НОМЕР_1 , підтверджується факт отримання поранення солдата ОСОБА_1 14.03.2023 і 12.09.2023 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 126, 124). 
15.02.2024 року позивач ОСОБА_1 подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про отримання додаткової винагороди у зв`язку з пораненням 14.03.2023 і 12.09.2023 та перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с. 88, 116). 
19.02.2024 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 було надіслано адвокатський запит з метою одержання відомостей про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.02.2024 року (а.с. 92, 93). 
02.03.2024 року представником позивача адвокатом Буженко Ю.С. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано Скаргу на недбале відношення відповідальних осіб Військової частини НОМЕР_1 до виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з відсутністю відповідей на рапорт військовослужбовця від 15.02.2024 та адвокатський запит від 19.02.2024 (а.с. 94, 95). 
Не погоджуючись, зокрема, із бездіяльністю відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 у зв`язку з отриманим пораненням 14.03.2023 року і 12.09.2023 року та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, позивач звернувся до суду з даним позовом (вимоги №6 та №7 позовної заяви). 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди в розмірі, передбаченому Постановою №168 у зв`язку з отриманим пораненням 14.03.2023 і 12.09.2023 року і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату, виходячи з наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Апеляційний суд враховує, що пунктах 6 і 7 позовної заяви позивач просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі передбаченому Постановою №168 у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в порядку та розмірі, передбаченому Постановою №168 у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. 
Як уже було вказано апеляційним судом вище, довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1278 від 22.01.2024 і №1500 від 26.01.2024, які видані командиром Військової частини НОМЕР_1 , підтверджується факт отримання поранення солдата ОСОБА_1 14.03.2023 і 12.09.2023 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини. 
15.02.2024 року позивач ОСОБА_1 подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про отримання додаткової винагороди у зв`язку з пораненням 14.03.2023 і 12.09.2023 та перебуванням на стаціонарному лікуванні. 
Згідно цього рапорту позивач просив виплатити йому відповідну додаткову винагороду у зв`язку з отриманими пораненнями, а також виплачувати кошти за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком ВЛК у визначеному законом розмірі у зв`язку отриманими під час бойових дій: осколкового поранення грудної клітини зліва, акубаротравми (14.03.2023); вогнепального осколкового сліпого поранення грудної клітки зліва, заброньованої травми грудної клітки зліва, закритого пневмотораксу зліва (12.09.2023). 
Суд апеляційної інстанції враховує, що матеріали розглядуваної адміністративної справи не містять і відповідачем не надано суду доказів того, що вказаний вище рапорт позивача від 15.02.2024 року розглянуто, і які результатами розгляду. 
Водночас, слід зазначити, що 19.02.2024 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 було надіслано адвокатський запит з метою одержання відомостей про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.02.2024 року. Потім, 02.03.2024 року представником позивача адвокатом Буженко Ю.С. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано Скаргу на недбале відношення відповідальних осіб Військової частини НОМЕР_1 до виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з відсутністю відповідей на рапорт військовослужбовця від 15.02.2024 та адвокатський запит від 19.02.2024. 
Матеріали розглядуваної адміністративної справи також не містять і відповідачем не надано суду доказів того, що вказані вище адвокатський запит і скарга були розглянуті, і які результатами розгляду. 
Відповідно до Закону України “Про звернення громадян”, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 за № 94/29962, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних силах України (далі – Інструкція №735). 
У пункті 1 Інструкції №735, визначено, що ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням. 
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції №735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням. 
Згідно із п. п. 5, 6 розділу І Інструкції №735, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. 
Пунктом 14 розділу ІІ Інструкції №735, визначено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав. 
Для правильного вирішення спору, положення Інструкції №735 слід оцінювати в сукупному зв`язку із нормами Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки для реалізації прав, що передбачені цим Законом, позивач звернувся до відповідача із рапортом. 
З аналізу положення Інструкції №735 слідує, що за результатами розгляду рапорту позивача відповідач міг прийняти одне з таких рішень: 1) залишити рапорт без розгляду; 2) відмовити в задоволенні прохання позивача; 3) задовольнити прохання позивача. 
Отже, законодавством чітко передбачений обов`язок відповідача розглянути отриманий рапорт та прийняти за наслідками такого розгляду відповідне рішення. 
Однак, в матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення щодо розгляду рапорту позивача від 15.02.2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням на стаціонарному лікуванні. 
В такій ситуації, являються обґрунтованими доводи апелянта (позивача) про те, що матеріали справи не містять доказового підтвердження про те, що відповідачем було здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 і 12.09.2023) та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. 
З врахуванням наведеного, а також того, що розгляд відповідного рапорту позивача та вирішення питань щодо виплати позивачу додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 і 12.09.2023) та перебуванням на стаціонарному лікуванні, належить до владних повноважень відповідача Військової частини НОМЕР_1 , тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача щодо спірних додаткових винагород буде зобов`язання відповідача розглянути відповідний рапорт позивача від 15.02.2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманням поранення та перебуванням на стаціонарному лікуванні. 
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції у відповідній частині (щодо позовних вимог №6 і №7) ухвалено рішення з невідповідністю висновків обставинам справи. Тому у вказаній частині рішення суду слід скасувати і прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки сторонами не оскаржено і у відповідності до приписів статті 308 КАС України не є предметом апеляційної перевірки. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

                                                            постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі №460/5070/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в порядку та розмірі передбаченому Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у зв`язку з отриманим пораненням (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) і перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, – і в цій частині прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.02.2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманням поранення (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) та перебуванням на стаціонарному лікуванні. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.02.2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманням поранення (14.03.2023 року, 12.09.2023 року) та перебуванням на стаціонарному лікуванні. 
У решта частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі справи №460/5070/24 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль