Номер провадження: 22-ц/813/208/24 
Справа № 517/150/20
Головуючий у першій інстанції Гончар І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 , 
третя особа – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 09 липня 2020 року у складі судді Гончар І.В., 
встановив:
У березні 2020 року,  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна у зв`язку з іпотекою.
Свої вимоги мотивував тим, що 25 квітня 2008 р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ODKTGA00000024, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 11 666 доларів США 86 центів у вигляді не поновлювальної лінії. Відповідно до вказаного договору позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку встановленому договором в строк до 25 квітня 2018 р. Згідно статуту товариства ЗАТ КБ "ПриватБанк" змінило своє найменування на ПАТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" стало правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ КБ "ПриватБанк".
В забезпечення своєчасності виконання зобов`язання ОСОБА_2 по кредитному договору №ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 р. був укладений договір поруки від 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 . Відповідно до цього договору він як поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 . Між банком та ОСОБА_1 , як майновим поручителем був укладений договір іпотеки відповідно до якого, нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, які є його приватною власністю та розташовані за адресою АДРЕСА_1 , стали предметом іпотеки та на який накладено заборону на відчуження.
23 квітня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 р., якою було збільшено обсяг його відповідальності як поручителя та призвело до припинення договору поруки. Пунктом 13 договору поруки укладеного 25 квітня 2008 р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. 
13 липня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Фрунзівський районний суд Одеської області в своєму рішенні від 03 грудня 2015 року дійшов висновку, що " установлення додатковою угодою від 23 квітня 2013 р. до кредитного договору №ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 р., збільшеного обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_2 за вище вказаним договором, без згоди поручителя, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та є підставою для визнання поруки такою, що припинилась, тому з цих підстав відмовив в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог до ОСОБА_1 . 
Таким чином і договір поруки , і іпотечний договір є припиненими, але відповідач ОСОБА_2 , яка виконала всі зобов`язання, фактично в повному обсязі, щодо погашення заборгованості на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором №ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 р., не дає довідки від кредитора для зняття нотаріусом заборони відчуження його майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, що порушує його права власності та перешкоджає їх реалізації щодо розпорядження майном та змушує звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 09 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ КБ "ПриватБанк" про зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна у зв`язку з іпотекою – задоволено: знято заборону відчуження нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, які є приватною власністю ОСОБА_1 та розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язано державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нерухомого майна у зв`язку з іпотекою. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 09 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що надана у судовому рішенні оцінка суду щодо припинення поруки за Договором поруки жодним чином не впливає на зобов`язання позивача (майнового поручителя, іпотекодавця) за Договором іпотеки. Судом не враховано також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували припинення основного зобов`язання та іпотеки як похідного зобов`язання. Крім того, звертає увагу суду, що позивачем не доведено, яким саме чином відповідач порушив його права та інтереси, звернувшись до нього із позовними вимогами у даній справі. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.03.2023 провадження по справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_1 на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою цього ж суду від 03.10.2024 поновлено провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 09 липня 2020 року та призначено розгляд справи на 28.11.2024 об 09.30 годині у приміщенні Одеського апеляційного суду. 
В судове засідання, призначене на 28.11.2024 з`явилися: ОСОБА_1 та Абраменко Н.М.
Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . 
25 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки між ОСОБА_1 , який є майновим поручителем ОСОБА_2 та ЗАТ "КБ "ПриватБанк".
Згідно рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено часткова, а саме відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
23 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якої банк надав позичальникові кредит у розмірі 12450 доларів США 62 центи у вигляді не поновлювальної лінії на наступні цілі: у розмірі 10000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 2450 доларів США 62 центи на сплату страхових платежів.
Крім того у додатковій угоді було встановлено наступне: в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦПК України, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку:
-у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом;
-у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором.
При цьому, на підставі зазначеної додаткової угоди зміни до договору поруки, який був укладений з ОСОБА_1 не вносилися.
Пунктом 13 договору поруки, укладеного 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.
Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що установлення додатковою угодою від 23 квітня 2013 року до кредитного договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року збільшеного обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_2 за вище вказаним кредитним договором, без згоди поручителя, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та є підставою для визнання поруки такою, що припинилася. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що заборона відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном.
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16 (пункт 41), від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15 (пункт 49),від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17 (пункт 50), від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16 (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року в справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року в справі № 757/39920/15 (пункт 31),від 27 березня 2019 року в справі № 520/17304/15 (пункт 63)).
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі№ 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав позов доОСОБА_2 , у якому просив суд зняти заборону відчуження нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, які є приватною власністю ОСОБА_1 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна у зв`язку з іпотекою. 
Проте позивач ОСОБА_1 не довів, що саме відповідачка ОСОБА_2 будь – яким чином оспорює, не визнає чи порушує законні права, свободи чи його інтереси. 
За наведених обставин позовні вимоги до ОСОБА_2 про зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки позивач пред`явив позов до неналежного відповідача.
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Вищевказані повноваження щодо залучення до розгляду справи належного відповідача є лише у суду першої інстанції, тому колегія суддів відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України задовольняє частково апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, як такий, що був заявлений до неналежного відповідача.
Місцевий суд на зазначену обставину належної уваги не звернув, хоча саме ця обставина (незалучення позивачем до участі у справі всіх належних відповідачів) є самостійною першочерговою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності з вимогами п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 09 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове. 
В задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30.12.2024

Головуючий                
                                        
Судді: