Окрема думка
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
 
справа № 367/7692/17 (провадження 61-2832 св 22)
18 вересня 2024 року
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Пророка В. В., Тітова М. Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталії Миколаївни про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу квартири, договору дарування квартири та зобов`язання вчинити дії, ухвалою від 18 вересня 2024 року заяву залишив без розгляду. 
 
Водночас не можу погодитися зрішенням колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятим за результатами розгляду справи та вказаної заяви  ОСОБА_1  з огляду на таке.
 
1.        ОСОБА_1 у листопаді 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив: визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири від 29 липня 2013 року; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; витребувати 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 від 22 грудня 2014 року, індексний номер 18209622.
 
2.       Ірпінський міський суд Київської області рішенням від 22 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року, у задоволенні позову відмовив. 
 
3.       Ірпінський міський суд Київської області додатковим рішенням від 11 серпня 2021 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
 
4.       ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
5.       Верховний Суд постановою від 22 лютого 2023 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасував та ухвалив в цій частині нове рішення. Визнав договір купівлі-продажу квартири, укладений 29 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюком М. В., зареєстрований в реєстрі за № 1368, недійсним у частині відчуження ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності змінив, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Вирішив питання судових витрат.
 
6.       Проте, стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
7.       Також відповідно до положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який встановлює порядок здійснення цивільного судочинства, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
8.       Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
9.       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
10.   Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року -  2 481,00 грн.
 
11.   Ціна позову в цій справі становить 106 957,49 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищувала двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн). Тобто судові рішення у справі № 367/7692/17 не підлягають касаційному перегляду в силу вимог закону. 
 
12.   Водночас касаційна скарга  ОСОБА_1 не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
13.   Так само, ухвала Верховного Суду від 18 травня 2022 року про відкриття касаційного провадження у справі № 367/7692/17 не містить ні інформації про посилання (відсутність посилання) скаржником на випадки визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, та відповідні обґрунтування цих випадків, ні належних обґрунтувань підстав за наявності яких Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у такій справі (ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
 
14.   Визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
 
15.   Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
 
16.   У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
17.   Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
 
18.   Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
19.   Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
20.   При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
21.   Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
22.   Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
23.   За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, належним процесуальним рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було б постановлення ухвали про закриття касаційного провадження як помилково відкритого, а не розгляд справи по суті.
 
24.   На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, не відповідає завданню Верховного Суду і йде всупереч з принципом правової визначеності.
 
25.   Разом із цим також вважаю, що питання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення не мало вирішуватися шляхом постановлення ухвали, оскільки частинами першою та другою статті 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
 
26.   Також статтею 182 ЦПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.
 
27.   Частиною другою статті 258 ЦПК України встановлено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
 
28.   Частинами другою та четвертою статті 183 ЦПК України також визначено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
 
29.   Водночас статтею 270 ЦПК України, якою регламентований порядок ухвалення додаткового рішення передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
 
30.   Отже, з аналізу вказаних норм ЦПК України вбачається, що вирішення процедурних питань шляхом постановлення ухвали, зокрема, залишення заяви без розгляду, законодавець унормував виключно в межах руху справи в судах під час вирішення справи по суті.
 
31.   В той час як вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення на стадії виконання судового рішення суд ухвалою може лише відмовити в прийнятті додаткового рішення, тобто ЦПК України не передбачає такого процесуального рішення, як залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткове рішення, тим більше у зв`язку із невідповідністю такої заяви вимогам ЦПК України щодо її форми, змісту чи відсутності долучених до неї необхідних додатків.
 
Таким чином, вважаю, що встановивши, що заява  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 367/7692/17 була подана ним із порушенням статті 183 ЦПК України суддя-доповідач не мав ініціювати питання про залишення такої заяви без розгляду, тим більше, шляхом постановлення ухвали за підписом п'яти суддів, визначених протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 вересня 2024 року. Така заява мала бути повернута суддею-доповідачем без постановлення ухвали про таке повернення. Тож відповідно я не мав би брати участі в постановленні будь-якого судового рішення у цій справі.

 
Суддя                                                                                      В. В. Пророк

Повний текст окремої думки складений 13 січня 2025 року.