УХВАЛА
 
06 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 177/1272/23
провадження № 61-12390св24 
 
Верховний Суд у складі суддів Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. (судді-доповідача), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. 
розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (далі - АТ «Міжнародний резервний банк») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня              2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 
2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (провадження № 61-7540ск24).
 
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 
2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
04 вересня 2024 року АТ «Міжнародний резервний банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року (надійшла до суду 
09 вересня 2024 року), в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 09 вересня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року заяву про самовідвід судді Гулейкова І. Ю. задоволено, відведено суддю Гулейкова І. Ю. від участі у розгляді касаційної скарги АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у вищевказаній справі. Касаційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року передано для повторного автоматизованого розподілу.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві 
Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
04 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
03 січня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. 
Заява про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
Луспеника Д. Д. обґрунтована тим, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» відкрито 16 вересня 2024 року, однак станом на 03 січня 2025 року не розглянута.
Заявник вважає, що судді Верховного Суду, які здійснюють розгляд справи 
№ 177/1272/23 порушили норми статті 407 ЦПК України та не розглянули касаційну скаргу відповідача впродовж встановленого законом строку.
Вказує, що за даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що в інших справах судді Верховного Суду набагато швидше здійснюють розгляд касаційних скарг.
Також заявник вважає, що судді Верховного Суду, які здійснюють розгляд даної справи, поряд з затягуванням строків розгляду справи безпідставно відкрили провадження за касаційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк», оскільки щодо даних обставин Верховним Судом вже висловлено було правову позицію 
в ухвалі суду від 30 травня 2024 року. Заявник розуміє, що незгода з судовим рішенням у справі не є підставою для заявлення відводу, але порушенням суддями строку розгляду справи поряд з даними обставинами є підставою для звернення 
з даною заявою.
Розглянувши заяву про відвід, перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта 
статті 36 ЦПК України).
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, 
від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді Коломієць Г. В.,                           Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. виявили особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Разом із тим, доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із прийнятим судом процесуальним рішенням щодо відкриття касаційного провадження, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу суддів.
Посилання заявника на порушення строку розгляду справи є безпідставними, оскільки процесуальні дії вчиняються відповідно до вимог цивільного процесуального кодексу України та з урахуванням навантаженості касаційного суду. 
Зазначені доводи заявника про відвід суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах та не можуть викликати сумнів в об`єктивності колегії суддів.
При цьому доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.
Верховний Суд також звертає увагу позивача на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді (аналогічний висновок див., зокрема, в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 760/13291/20, 
від 16 квітня 2024 року у справі № 235/1298/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року 
у справі № 216/5160/22, від 20 березня 2024 року у справі № 216/4601/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 761/6087/22 і від 24 квітня 2024 року у справі № 444/948/21).
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду 
Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнати необґрунтованою.
Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду 
Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Г. В. Коломієць
 
                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                        Д. Д. Луспеник