УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 148/1893/22
провадження № 51-795ск24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 грудня 2024 року,
установила: 
Як убачається зі змісту касаційної скарги та наявних у Верховному Суді матеріалів, слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ухвалою від 11  вересня 2023 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у  невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 6 грудня 2024 року відмовив ОСОБА_4 в поновленні строку апеляційного оскарження і, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув подану скаргу її авторові. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати згадану ухвалу від 6 грудня 2024 року і скерувати матеріали до суду апеляційної інстанції для нового розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. Суть доводів скаржника зводиться до того, що апеляційний суд неправомірно відмовив у задоволенні такого клопотання, адже вирішив його без участі ОСОБА_4 , не повідомивши у спосіб, передбачений законом, про дату й  час здійснення розгляду поданої апеляційної скарги. Таким чином, на думку ОСОБА_4 , було порушено його право на доступ до суду, при цьому також не зважено на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14 листопада 2024  року.
Крім того, ОСОБА_4 заявив відвід колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, мотивуючи це відсутністю у них відповідної спеціалізації. 
Щодо відводу, то склад суду в цій справі був сформований автоматизованою системою документообігу відповідно до ст. 35 КПК і в юридичному аспекті на стадії до відкриття касаційного провадження процесуальний закон не передбачає відведення визначених суддів з мотивів, наведених автором звернення.
Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Аргументи скаржника про порушення процедури розгляду апеляційним судом питання поновлення пропущеного строку не ґрунтуються на чинному процесуальному законодавстві.
Згідно з ч. 2 ст. 134 КПК суд здійснює виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою. Якщо ж присутність згаданих осіб не є обов`язковою, про здійснення процесуальної дії їм повідомляється за правилами гл. 6 розд. Iвказаного Кодексу. У такому разі неприбуття учасника провадження для участі у проведенні процесуальної дії не перешкоджає її здійсненню. 
Норми права, які регламентують порядок розгляду питання про поновлення процесуального строку, не передбачають обов`язкової участі при його вирішенні осіб, котрі подали відповідне клопотання (ст. 117 КПК). 
У цій справі апеляційний суд, спираючись на представлені в матеріалах провадження документи встановив, що ОСОБА_4 був належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду клопотання про поновлення строку оскарження ухвали слідчого судді від 11 вересня 2023 року; попри отримання SMS-повідомлення він не просив відкласти судовий розгляд задля подальшої участі в  судовому засіданні. Об`єктивних даних, які би ставили під сумнів відображені в  оспорюваному рішенні відомості немає, а факт пропущення процесуального строку в касаційній скарзі не заперечується.
З огляду на викладене не можна визнати прийнятними тези скаржника про недодержання апеляційним судом загальних засад, закріплених у статтях 8, 9, 24 КПК, а також положень статей 111, 135, 306 вказаного Кодексу, якими визначено поняття повідомлення, регламентовано порядок здійснення виклику та розгляду скарг на бездіяльність посадової особи під час досудового розслідування.
Посилання в поданій скарзі на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 листопада 2024 року (справа № 127/5836/22) не релевантне. У цьому рішенні, на відміну від юридичній ситуації наразі, висновок про необґрунтованість ухвали Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року був зумовлений відсутністю в матеріалах провадження відомостей щодо належного сповіщення ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду його клопотання про поновлення процесуального строку.
Не доводять незаконності оскарженої ухвали від 6 грудня 2024 року й наведені скаржником тлумачення права на доступ до суду в рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, адже, як зазначає й сам автор скарги, вказана гарантія стосується звернень, які відповідають установленим законом вимогам. Натомість ОСОБА_4 звернувся до суду поза межами встановленого законом строку й не обґрунтував причин його пропущення. 
Таким чином із касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, а отже, немає потреби в перевірці матеріалів справи.
Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою.
Застосований юридичний підхід узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 19 лютого 2019  року, справа № 569/17036/18), практикою цього Суду (наприклад, ухвала від 23 серпня 2023 року, справа № 127/5836/22; постанова від 8 серпня 2024 року, справа № 396/419/20).
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 6 грудня 2024  року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                             ОСОБА_3