ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/110/24  Номер провадження 22-ц/814/263/25	Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року
по справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу,-
в с т а н о в и в:
       Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2024 року в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено.
Повернуто ОСОБА_1 заяву про скасування судового наказу від 23.02.2024 року виданого Оржицьким районним судом Полтавської області у справі № 543/110/24 за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про стягнення заборгованості з  ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку та повертаючи заяву про скасування судового наказу, районний суд виходив з того, що заява боржника подана після закінчення строку, встановленого частиною першою ст. 170 ЦПК України і поважні причини пропуску строку відсутні.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу та судовий наказ від 23.02.2024 року про стягнення заборгованості, визнати Типовий договір розподілу природнього газу затверджений рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 №2498 таким, що фактично не укладений та визнати дійсним Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений Постановою КМУ від 05.07.2006 №938, укладений між ОСОБА_1 та Оператором ГРС до 2015 року.
Стверджувала, що вона при подачі заяви про скасування судового наказу дотрималася усіх вимог встановлених процесуальним законодавством, сплатила судовий збір та подала клопотання про поновлення строку з обґрунтуванням причин пропуску.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, 23 лютого 2024 року Оржицьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» заборгованість в сумі 7780,56 грн. та судовий збір в сумі 302,80 грн.
Відповідно до рекомендаційного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримала вказаний судовий наказ 01.03.2024, про що свідчить її підпис про отримання.
05.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області із заявою про скасування судового наказу до якого приєднала копію квитанції про сплату судового збору в розмірі 161,40 грн.
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 15 березня 2024 року заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 23.02.2024 повернуто без розгляду у зв`язку з тим, що заява не підписана заявником.
26.03.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до районного суду із заявою та долучила копію квитанції про сплату судового збору від 05.03.2024 в розмірі 161,40 грн.
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2024 року заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 23.02.2024 повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку звернення до суду.
20.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до районного суду із заявою про скасування судового наказу від 23.02.2024 (нова редакція) та заявою про поновлення строку на звернення до суду.
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 23.02.2024 повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує сплату судового збору.
30.04.2024 заявник звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з цією ж заявою.
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 14 травня 2024 року повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку звернення до суду.
31.05.2024 ОСОБА_1 в черговий раз звернулася до місцевого суду, подавши заяву про скасування судового наказу, копію квитанції про сплату судового збору від 05.03.2024 в розмірі 161,40 грн. та клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Повертаючи ОСОБА_1 заяву про скасування судового наказу та відмовляючи їй в поновленні строку на звернення до суду, районний суд дійшов висновку, що заявником не було подано до суду без поважних причин належно оформлену заяву про скасування судового наказу, наведені підстави в клопотанні про поновлення строку не є поважними та відсутній документ, що свідчить про оплату судового збору.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, який передбачає право на справедливий суд та пропорційність.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що за висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 цієї ж статті До заяви про скасування судового наказу додаються:
1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником;
3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, районний суд дійшов помилкового висновку про відмову у поновленні строку та поверненні заяви заявнику, так як ОСОБА_1 вживалися усі дії для оскарження судового наказу вчасно, клопотання про поновлення строку було обгрунтоване, а наявні недоліки були усунуті, встановленим процесуальним законом шляхом.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про формальність підходу районного суду щодо розгляду заяви про скасування судового наказу та наявність підстав для скасування ухвали від 06 червня 2024 року з направленням матеріалів справи до районного суду для продовження розгляду.
Щодо інших вимог апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, в частині вимог апеляційної скарги щодо скасування судового наказу від 23.02.2024 року про стягнення заборгованості, визнання Типового договору розподілу природнього газу, затверджений рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 №2498 таким, що фактично не укладений та визнання дійсним Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений Постановою КМУ від 05.07.2006 №938, укладений між ОСОБА_1 та оператором ГРС до 2015 року слід відмовити, так як дані питання не були предметом дослідження суду першої інстанції та не входять до предмету розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ч. 1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Головуючий:                                                                О. Ю. Кузнєцова
Судді:                                                                        Т.В. Одринська
В.П. Пікуль