РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 564/1356/24
Провадження № 22-ц/4815/259/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Поліщука Дмитра Володимировича на додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року у складі судді Цвіркуна О.С., постановлене в м. Костопіль Рівненської області, повний текст додаткового рішення складено 14 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення  матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 344 561 гривню 67 коп., а також витрати, понесені у зв`язку з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у сумі 11 200 гривень 00 копійок та судові витрати понесені ним на оплату судового збору в розмірі 3 557 грн. 62 коп.

Додатковим рішеннямКостопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року заяву представника позивача адвоката Михайлова Володимира Олександровича задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи у формі понесених витрат на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями ст. 141 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи (куди відносяться витрати на професійну правничу допомогу), розподіляються пропорційно до задоволених позовних вимог. Часткове задоволення заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу зумовлене критерієм об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру та врахуванням конкретнихі обставин справи й наявності у відповідача на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей.

Оскаржуючи в повному обсязі рішення суду першої інстанції по суті спору, представник ОСОБА_2  – адвокат Поліщук Дмитро Володимирович оскаржив також і додаткове рішення, яке ухвалене за результатами вирішення спору в частині стягнення правничої допомоги. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що в додатковому рішенні Костопільського районного суду Рівненської області № 564/1356/24 від 22.10.2024 р. від 12.11.2024 р. повністю залишено поза увагою така підстава для зменшення розміру витрат на правову допомогу,  як матеріальне становище відповідача, тоді як подаючи заяву про зменшення розміру витрат, ним було долучено документи про сімейний стан відповідача (багатодітна сім`я). Пояснює, що  покладання на відповідача обов`язку сплатити позивачу правову допомогу в розмірі 20 000 грн. поставить відповідача в надто складне матеріальне становище, враховуючи ту обставину, що на утриманні у відповідача перебуває п`ятеро неповнолітніх дітей. Покликається на постанови Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, де зазначено, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Наголошує, що представник позивача не надав належних та допустимих доказів того, що позивач поніс витрати на правову допомогу, оскільки Договір про надання правової допомоги виданий одним адвокатським об`єднанням (АО «MG Partners»), а ордер видано зовсім іншим – ОА «Істина», і на цьому ордері відсутній підпис керівника АО «Істина», що робить цей документ недійсним, а представника позивача – неповноважною особою. Заперечує як доказі квитанцію про грошовий переказ із призначенням «переказ особистих коштів» від ОСОБА_1 для Михайлова В.О., адже це приватна транзакція, з якої не вбачається факту розрахунку між Адвокатським об`єднанням та клієнтом. Просить скасувати додаткове рішення та відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Михайлов вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваним додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року заяву представника позивача адвоката Михайлова Володимира Олександровича задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи у формі понесених витрат на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн..

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу заявником додано: Договір про надання правничої допомоги від 04.04.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Михайловим Володимиром Олександровичем та оформлений на бланку Адвокатського об`єднання «MG Partners», Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 23.10.2024 року, дві платіжні інструкції про перерахування коштів у сумі 10 000 грн. кожна, в яких платником зазначений ОСОБА_1 , отримувачем – ОСОБА_3 , призначення платежу – переказ власних коштів. 

Ззгідно п.2.1. Договору про надання правової (правничої допомоги) від 04.04.2024, за надання правової допомоги за цим договором клієнт зобов`язується виплатити адвокату фіксований гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання договору в обсязі та на умовах визначених цим договором. Розмір фіксованого гонорару за представництво інтересів в Костопільському районному суді Рівненської області становить 30000 грн.
Відповідно до п.2.2. зазначеного договору, сплата фіксованого гонорару здійснюється клієнтом наступним чином: 20000 грн. сплачується клієнтом адвокату до ухвалення судового рішення у суді першої інстанції, а решта в сумі 10000 грн. протягом 30 календарних днів з моменту прийняття рішення судом першої інстанції шляхом перерахування коштів за реквізитами, які надані адвокатом. За наслідками надання правничої допомоги між сторонами укладається акт приймання-передачі наданої правничої допомоги.

Разом з тим, із вищевказаних платіжних документів не вбачається, що кошти ОСОБА_1 були перераховані ОСОБА_3 як адвокату та на виконання умов договору про надання правничої допомоги, а тому не можуть братися судом до уваги як належні і достовірні докази понесення витрат на правничу допомогу.

Що стосується підтвердження факту надання заявнику правничої допомоги відповідно до умов договору, то апеляційний суд приходить до наступних висновків. Акт виконаних робіт, оформлений таким чином, який би дав змогу суду встановити обсяг виконаних робіт та їх відповідність умовам укладеної угоди про правничу допомогу, відсутні, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження №12-14гс22, викладено висновок наступного змісту: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат».

На підтвердження виконання умов договору та надання правничої допомоги заявником подано Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 23.10.2024 року, де зазначено, що зміст наданої правничої допомоги визначений п.1.1. Договору про надання правничої допомоги від 04.04.2024р. (а.с. 202 зворот). 

Як вбачається з п.1.1. Договору про надання правничої допомоги від 04.04.2024р., за цим Договором Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту, що в казані у цьому Договорі на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, в Костопільському районному суді Рівненської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення  матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Наявні у справі матеріали не дають змогу встановити склад робіт, наданих послуг адвокатом, їхню вартість, що унеможливлює здійснити розподіл судових витрат з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт у даній справі при її розгляді у судах першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Аналізуючи встановлені обставини та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. не підтверджено належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Поліщука Дмитра Володимировича задовольнити частково.

Додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Михайлова Володимира Олександровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.

                                               Шимків С. С.