УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1726/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 31 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1726/24 за позовом  представника  ОСОБА_1 - адвоката Давиденка Віктора Віталійовича, до ОСОБА_2  про визнання договорів недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Давиденка Віктора Віталійовича,  на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 19.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено два договори дарування – договір дарування земельної ділянки та договір дарування житлового будинку, посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. за реєстровими номерами 24 та 25, відповідно. 
Згідно з п. 1 договору дарування земельної ділянки ОСОБА_1 передала безоплатно (подарувала) у власність дочці - ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер: 1822081200:05:001:0234, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняла цю нерухомість у власність (в дар). Договір дарування земельної ділянки відбувається одночасно з договором дарування житлового будинку за цією ж адресою.
Відповідно до п. 1 договору дарування житлового будинку ОСОБА_1 безоплатно передала у власність дочці ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняла цю нерухомість у власність (в дар). Договір дарування житлового будинку відбувається одночасно з договором дарування земельної ділянки за цією ж адресою.
Стверджує, що вказані договори дарування є недійсними, тому що ОСОБА_1 помилилася щодо правової природи укладених договорів та вважала, що укладає договір довічного утримання.
ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належав житловий будинок та земельна ділянка на підставі договору про поділ житлового будинку та земельної ділянки; договору дарування частки житлового будинку та службових будівель; договору дарування земельної ділянки, посвідчених 01.09.2011 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Титюк Г.М. за реєстровими номерами 622, 624 та 626 відповідно, що підтверджується п. 2 оспорюваних договорів дарування.
Спірний житловий будинок є єдиним житлом ОСОБА_1 , в якому вона проживала до грудня 2023 року.
В будинку проживали ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 , зять ОСОБА_4 , внуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
На даний час ОСОБА_1 проживає в квартирі другої дочки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .
Чоловік ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тяжко хворіє на онкологічне захворювання та є особою з інвалідністю II групи, тривалий час проходив складне лікування та перебував на утриманні сторін, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується медичними документами.
Останніми роками відносини між дочками суттєво погіршилися. Постійні сварки між ними виникали на фоні погіршення здоров`я батьків, значних фінансових витратах на продукти харчування, ліки, оплату комунальних послуг тощо.
Дочка ОСОБА_2 допомагала в фінансовому плані та фактично утримувала батьків, а інша дочка ОСОБА_7 не допомагала фінансово.
Зять ОСОБА_4 постійно скаржився, що живе в чужому будинку, утримує будинок і робить ремонти, однак не має жодних прав на нього.
Відносини дочок остаточно зруйнувалися після початку спорів щодо спадщини.
Щоб помирити дочок, ОСОБА_1 вирішила оформити майнові питання, однак ОСОБА_2 категорично заперечувала проти складання заповіту на її користь, тому що вважала, що інша дочка може переконати ОСОБА_1 змінити заповіт, а вона не дізнається і залишиться ні з чим.
Сторони дійшли згоди переоформити спірний житловий будинок і земельну ділянку на ОСОБА_2 , а остання мала доглядати батьків до їх смерті.
Сторони домовились, що ОСОБА_2 буде утримувати батьків, а взамін отримає будинок та земельну ділянку у власність.
Домовленість сторін полягала в наступному: ОСОБА_2 зобов`язується оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування та необхідні ліки, по необхідності купувати одяг та надавати фізичну допомогу (доглядати) до смерті батьків.
Оформленням документів займалась ОСОБА_2 .
Після підписання документів у нотаріуса ОСОБА_2 поступово перестала надавати матеріальну допомогу, а наразі навіть не спілкується з матір`ю. ОСОБА_1 , та її чоловік через постійні сварки були змушені в грудні 2023 переїхати проживати в квартиру дочки ОСОБА_7 .
Серед обставин, які свідчать про помилку під час укладення спірних правочинів, зазначає вік ОСОБА_1 - 75 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), поганий стан здоров`я ОСОБА_1 , - проблеми з зором та серцем, вік чоловіка ОСОБА_1 , - 75 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), інвалідність II групи, онкологічне захворювання чоловіка ОСОБА_1 , відсутність іншого житла у власності, потреба у сторонньому догляді.
Таким чином, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 19.01.2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О. Л. за реєстровим номером 25; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1500 га з кадастровим номером: 1822081200:05:001:0234, посвідчений 19.01.2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. за реєстровим номером 24; скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гаркуши О. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 66143394 від 19.01.2023 року.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Давиденко В.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Зокрема, зазначає, що вказані договори дарування є недійсними, тому що ОСОБА_1 помилилася щодо правової природи укладених договорів та вважала, що укладає договір довічного утримання. Нею надано достатні докази наявності помилки під час укладення спірних договорів дарування. 
Посилається на постанову Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 462/1992/15-ц, відповідно до якої наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд має визначати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
       В судовому засіданні представник позивачки- адвокат Давиденко В.В., підтримав апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 19.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О. Л., зареєстрований в реєстрі за № 24, відповідно до якого ОСОБА_1 передала безоплатно (подарувала) у власність дочці – ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер: 1822081200:05:001:0234, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , прийняла цю нерухомість у власність (в дар); договір дарування земельної ділянки відбувається одночасно з договором дарування житлового будинку за цією ж адресою 19.01.2023 року.
Відповідно до п. 9 зазначеного договору, правові наслідки укладання договору дарування сторонам роз`яснено. Сторони стверджують, що: у момент укладання договору вони є повністю дієздатними, розуміють природу правочину, права та обов`язки за договором; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, відсутня зловмисна домовленість; договір не є результатом впливу тяжких обставин, відповідає волі та намірам сторін, укладений без застосування фізичного, психічного тиску, не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків; волевиявлення є вільним, усвідомленим, умови договору зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, у тексті зафіксовано усі істотні умови.
19.01.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О. Л., зареєстрований в реєстрі за № 25, відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно передала у власність дочці ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняла цю нерухомість у власність; договір дарування житлового будинку відбувається одночасно з договором дарування земельної ділянки за цією ж адресою 19.01.2023 року.
Право власності на спірне майно 19.01.2023 року зареєстровано приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О. Л. за ОСОБА_2 , що вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідно до довідки Вересівського старостинського округу Житомирської міської ради № 80 від 19.03.2024 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сам факт відсутності у позивачки іншого житла не може свідчити про наявність помилки щодо розуміння суті правочину на момент його укладення. Позивачкою не надано жодних доказів, що станом на 19 січня 2023 року стан її здоров`я перешкоджав їй усвідомити правову природу укладених договорів. На час укладення цих договорів ОСОБА_1 не мала тяжких захворювань, які б свідчили пронеможливість усвідомлення нею своїх дій, її вік дозволяв їй розуміти наслідки вчинення правочинів. Позивачка мала намір на укладення саме договорів дарування, а не інших правочинів. Остання діяла без примусу, вільно, розуміла, що укладає саме договори дарування, безоплатно передає нерухоме майно своїй дочці.
Оспорювані договори дарування за формою і змістом відповідають вимогам законодавства щодо таких правочинів, їх укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено нотаріусом, який встановив особи сторін, перевірив їх дієздатність і наявність волевиявлення дарувальника.
Доказів наявності помилки щодо правової природи вчиненого правочину на момент його укладення суду не надано, а зміна рішення або ставлення до його наслідків після укладення договору не має наслідком визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.
Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особо фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.
Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Встановивши, що укладені 19 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договори дарування нерухомого майна не встановлюють обов`язку обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не містять застережень чи вказівок про фінансові зобов`язальні умови для його сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорювані договори є договорами дарування, правовою метою яких була передача матір`ю - ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки у власність своїй дочці - ОСОБА_2 без отримання винагороди.
Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договори дарування були укладені ОСОБА_1 внаслідок помилки відносно правової природи цих правочинів.
На час укладення цих договорів позивачка досягла віку 74 роки, однак ця обставина жодним чином не надає підстав вважати, що, укладаючи спірні договори, ОСОБА_1 помилялася щодо правової природи, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами.
Таким чином, суд дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. 

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Давиденка Віктора Віталійовича, залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 липня 2024 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: