Справа № 161/23698/24  Провадження №33/802/149/25 	Головуючий у 1 інстанції:Олексюк А. В. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року,
ВСТАНОВИВ
Вказаною постановою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Визначено стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.12.2024 року о 19 годині 00 хвилин в с. Липини, вул. Окружна, керував т/з БМВ Х5 н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки т/з зі згоди водія у встановленому законодавством порядку за допомогою технічного приладу Drager 6810 ARLB-0880, тест №4765, 1,61%0, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену постанову в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Апелянт повністю визнає свою вину та не ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, проте зазначає, що він безпідставно позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки не отримував посвідчення водія та не був наділений спеціальним правом керування транспортними засобами. Крім того ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору, враховуючи, що він є учасником бойових дій та має право на пільги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а саме – у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки судом при накладенні адміністративного стягнення не було враховано наступного.
Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Матеріали справи відомостей про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія не містять, згідно рапорта інспектора сектору адміністративної практики Луцького РУП ГУНП у Волинській області Приходько М. у ОСОБА_1 посвідчення водія відсутнє (а.с.15).
У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що: «позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала».
З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом, а тому останнього неможливо позбавити такого права.
Беручи до уваги сталу судову практику та правову позицію висловлену Верховним Судом України, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Згідно зі статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржену постанову.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову судді першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення змінити, виключивши з резолютивної частини постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року вказівку про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
Разом з тим, суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про необхідність звільнення його від сплати судового збору як учасника бойових дій 
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення.
Враховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому відсутні підстави вважати, що справа пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту його, як учасника бойових дій. За таких обставин, оскарженою постановою правомірно стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у даній справі.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року в частині накладення адміністративного стягнення змінити.
Виключити з резолютивної частини постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року вказівку: «з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік».
В іншій частині постанову судді залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду                                                                        О.М. Клок