Справа № 161/6273/24 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/117/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 січня 2025 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2024 року
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») у березні 2024 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Позов обґрунтовано тим, що 28 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ «Служба миттєвого кредитування») та відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання документів електронними підписами було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105962440302 «Стандартний», згідно з умовами якого позичальник отримала кредит без конкретної споживчої цілі на суму погоджену сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000 грн, строком на 16 днів зі сплатою процентів з моменту отримання кредиту 2% за кожен день користування кредитом не пізніше орієнтовного строку повернення кредиту та після цього строку за збільшеною процентною ставкою. Відповідач здійснила дії спрямовані на укладення вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. Відповідач зобов`язалася повернути кредит, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, однак не виконала свого обов`язку та не повернула надану їй позику у строк, передбачений кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у загальному розмірі 47 838,90, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 3000 грн; заборгованість за відсотками – 44 838,90 грн. Станом на дату подання позовної відповідачем заборгованість за кредитним договором не погашена. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладений договір факторингу № 1-12, згідно з умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105962440302 28 лютого 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги відступило Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105962440302 28 лютого 2021 року. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2105962440302 28 лютого 2021 року у розмірі 47 838,90 грн, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.
Заочним рішенням Луцького міськрайонниого суду Волинської області від 22 січня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2105962440302 28 лютого 2021 року в розмірі 47 838,90 грн, 3028 грн судового збору, 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2024 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цій справі відмовлено.
Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи. Суд не повідомив її у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи. Вона не була присутня під час розгляду справи, оскільки перебувала з дітьми за кордоном. В матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення на її адресу повісток, як і доказів їх отримання. ТОВ «Вердикт Капітал» на момент укладення договору факторингу 01 грудня 2021 року і по сьогоднішній день не включено в реєстр фінансових установ, тому воно немало права здійснювати фінансову послугу у виді факторингу. У зв`язку із неналежність договору факторингу, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал», наступний договір факторингу, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» вважає також неналежним. Реєстр права вимоги не є документом, який підтверджує передачу кредитних коштів і не може бути доказом в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем, у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Будь-яких повідомлень про відступлення права вимоги вона не отримувала. Просила рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2024 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Коллект Центр» заперечив вимоги апеляційної скарги. Зазначив, що факт укладення кредитного договору відповідач не оспорює. Перебування відповідача за кордоном під час розгляду судом першої інстанції цієї справи не є підставою для скасування рішення суду, та не перешкоджало відповідачу у користуванню професійною правничою допомогою. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. На час укладення договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» мало статус фінансової установи (ліцензія на надання послуг факторингу діяла у період з 30 березня 2017 року по 20 квітня 2023 року), тому відсутні підстави вважати, що такий договір факторингу є недійсним. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості і це не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором. Відповідач не надала суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Судом проаналізовано розрахунок заборгованості і враховано його під час ухвалення рішення. Просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2024 року в цій справі – без змін.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року в цій справі доповнення відповідача ОСОБА_1 до апеляційної скарги залишено без розгляду, в задоволенні клопотання представника позивача Ткаченко М. М. про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов такого висновку.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача кредитної заборгованості у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що така сума заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і відповідачем її не спростовано, як і доведено факт переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, від первісного кредитора до позивача. У рішенні зазначено, що у зв`язку із відсутністю відзиву відповідача на позовну заяву ухвалення рішення здійснено при заочному розгляді справи, а у зв`язку із ненадходженням від жодної із сторін заяви про розгляд справи з повідомленням сторін, розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення. Згідно із частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (частина перша статті 281 ЦПК України).
Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд першої інстанції може постановити заочне рішення у разі розгляду справи з повідомлення (викликом) сторін, за умови повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у справі, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, та за наявності ухвали суду про заочний розгляд справи (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 759/8583/24).
У справі встановлено, що у прохальній частині позовної заяви від 25 березня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» заявило про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 09 год 40 хв 14 травня 2024 року у приміщенні суду. 
Копію вищевказаної ухвали про відкриття провадження у справі та примірника позовної заяви з приєднаними до неї матеріалами направлено засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 , однак таке відправлення повернулося до суду не врученим у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Судове засідання, призначене на 09 год 40 хв 14 травня 2024 року відкладене у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці на 09 год 40 хв 30 травня 2024 року. Сторонам на електронні пошти, що були зазначені позивачем у позовній заяві, направлені судові повістки про виклик до суду в судове засідання на 09 год 40 хв 30 травня 2024 року.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, викликаючи в судове засідання учасників справи, не постановляв ухвали про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у порядку, встановленому статтею 277 ЦПК України. 
Від позивача ТОВ «Коллект Центр» 29 травня 2024 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача із зазначенням причин неможливості явки представника позивача в судове засідання, призначене на 09 год 40 хв 30 травня 2024 року. Позивач також не заперечував щодо ухвалення заочного рішення в цій справі.
Ухвала про заочний розгляд справи, у порядку, встановленому статтею 281 ЦПК України, судом не постановлялася.
Зважаючи на те, що відповідачу ОСОБА_1 не вручено ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження в цій справі у порядку, встановленому статтями 187, 272 ЦПК України, а судова повістка про виклик до суду надіслана відповідачу ОСОБА_1 з порушенням правил, встановлених статтею 128 ЦПК України (у справі відсутня її заява-згода про отримання процесуальних документів електронною поштою), у суду першої інстанції були відсутні підстави стверджувати про належне повідомлення такого учасника справи як про існування провадження в цій справі, так і про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи.
Враховуючи ту обставину, що суд не переходив від розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, не постановляв відповідної ухвали, неявка відповідача в судове засідання була зумовлена встановленим судом порядок розгляду справи, що не передбачало виклику учасників справи в судове засідання і розгляд справи повинен був відбуватися за наявними у справі матеріалами.
Одночасно із цим, розгляд цієї справи здійснювався судом першої інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи, а ухвалення рішення суду у такому випадку в заочному порядку чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено, тому, в сукупності з неналежним повідомленням відповідача про відкриття провадження в цій справі та неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи 30 травня 2024 року (в яке суд викликав відповідача), розглядом справи за відсутності відзиву відповідача чи її особистої участі в судовому засіданні, і, у подальшому, відмовою у перегляді заочного рішення, - усі ці обставини обмежили відповідача ОСОБА_1 у доступі до правосуддя, чим порушило право на справедливий суд, забезпечене статтею 6 Європейської конвенції про права людини.
За правилами, встановленим пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою
Отже, встановивши, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про його скасування та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
З матеріалів справи встановлено, що 28 лютого 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105962440302, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 3000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 16 днів.
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 1-12, за яким товариство набуло права грошової вимоги до відповідача. На підставі договору про відступлення права вимоги №10-01/2023/01 від 10 березня 2023 року вказане право вимоги до ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором від 28 лютого 2021 року перейшло до позивача.
Станом на 25 березня 2024 року відповідачу нараховано заборгованість у розмірі 47 838,90 грн, з яких 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 44 838,90 грн заборгованість за процентами. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частини 6 статті 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (статті 76-79 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що за умовами пункту 1.1. вказаного договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на визначену і погоджену сторонами в заяві-анкеті у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (пункти 1.2., 1.3. договору).
Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована.
Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік.
За умовами п. 1.10. договору позичальник сплачує товариству комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за його юридичне оформлення, у розмірі 420 грн.
Відповідно до п. 4.3. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має юридичну силу як і власноручний підпис.
У додатку № 1 до цього договору «Заява-Анкета» зазначено, що нараховані проценти обов`язкові до сплати на 16 день з моменту отримання кредиту. Розмір процентів за графіком платежів станом на 15 березня 2021 року становив 960 грн, очікуваний розмір заборгованості, який підлягав би сплаті станом на 15 березня 2021 року, становить 3960 грн.
У п. 4.15. договору вказано, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. Договір № 215962440302 підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «2105962440302Z» (таким же одноразовим ідентифікатором підписаний відповідачем додаток № 1 до кредитного договору - заяву-анкету).
Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження сторонами відповідних умов надання кредиту. Підстав вважати кредитний договір таким, що не відповідає вимогам законодавства немає.
Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати фінансових послуг первісного кредитора, що виникають в результаті використання кредитних коштів та сплати процентів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 не спростовує факту укладення між нею та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про надання фінансових послуг, отримання нею кредитних коштів, розміру заборгованості, що утворилася у зв`язку із невиконанням нею узятих на себе зобов`язань.
Одночасно із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, що включає у себе заборгованість за процентами, що нарахована за період з 28 лютого 2021 року по 15 березня 20 року в розмірі 27 671,09 грн на залишок заборгованості (дозволеного та недозволеного овердрафту) в розмірі 19 449,16 грн. У період з 28 лютого 2021 року по 15 березня 2021 року (16 днів) проценти за користування кредитом нараховувались на ставкою 2% за кожен день користування кредитом від суми кредиту (60 грн в день; пункт 1.4 «а» договору). Всього за вказаний період нараховано 960 грн заборгованості за процентами (відповідає графіку платежів).
За період з 16 березня 2021 року по 29 березня 2021 року (14 днів) проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 3,64% за кожен день користування кредитом від суми кредиту (109,20 грн в день; пункт 1.4 «б»). Всього за вказаний період нараховано 1528,80 грн.
За період з 30 березня 2021 року по 13 квітня 2021 року (15 днів) проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 5,02% за кожен день користування кредитом від суми кредиту (105,60 грн в день; пункт 1.4 «в»). Всього за вказаний період нараховано 1478,40 грн.
За період з 14 квітня 2021 року по 30 листопада 2021 року (230 днів; по день відступлення прав вимоги в користь ТОВ «Вердикт Капітал») ТОВ «Служба миттєвого кредитування» нараховувало відсотки за користування кредитом за ставкою 7,67% за кожен день користування кредитом від суми кредиту (230,10 грн в день; пункт 1.4 «г»), однак у подальшому зменшило загальну суму нарахованої відповідачу заборгованості за відсотками на 33 540,90 грн, у зв`язку із чим відступило в користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача за цим кредитним договором у розмірі 27 360 грн, з яких 3000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 24 360 грн – заборгованість за відсотками. Зменшення суми нарахованої заборгованості за відсотками за користування кредитом є виключним правом первісного кредитора, яке не погіршує становища позичальника.
Зважаючи на строк дії кредитного договору, який становить 1 календарний рік (пункт 1.10 Договору), підстав для нарахування відсотків за користування кредитом після 28 лютого 2022 року у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України у кредиторів не було.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.
ТОВ «Вердикт Капітал» відступаючи право вимоги за цим кредитним договором в користь ТОВ «Коллект Центр», нарахувало відповідачу заборгованість за відсотками за користування кредитом за ставкою 7,67% за кожен день користування кредитом від суми кредиту (230,10 грн в день; пункт 1.4 «г») в межах строку дії договору (1 рік) за 89 днів (у період з 01 грудня 2021 року по 27 лютого 2022 року) у розмірі 20 478,90 грн.
Загальна сума заборгованості 47 838,90 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 3000 грн, заборгованість за відсотками – 44 838,90 грн (24 360 + 20478,90), і саме на таку суму перейшло право вимоги до позивача ТОВ «Коллект Центр». Розрахунки заборгованості, що містяться у справі, є обґрунтованими, відповідають змісту договору та не спростовані відповідачем.
Відповідно до пункт 1 частини першої статті 52 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги).
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); дарування (частина друга статті 718 ЦК); факторингу (глава 73 ЦК).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У підпункті «в» пункту 4. 1 Договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року міститься застереження про те, що підписанням цього договору фактор (ТОВ «Вердикт Капітал») гарантує, що володіє свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи і ліцензією на провадження господарської діяльності з надання послуг факторингу, та для укладення та виконання договору не вимагається жодних додаткових дозволів, погоджень органів державної влади чи третіх осіб, в тому числі фінансових установ. Відсутність в матеріалах справи копії/оригіналу ліцензії, що давала би право ТОВ «Вердикт Капітал» надавати послуги з факторингу, не може бути самостійною підставою для відмови в позові і не свідчить про відсутність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на укладення вищевказаного договору факторингу, оскільки такий договір є чинним і його дійсність не оспорена та не спростована в судовому порядку. Оскарження Договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ТОВ «Вердикт Капітал», є самостійним предметом позову. Отже, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на укладення Договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, та, відповідно, відступлення права вимоги на підставі Договору відступлення права № 10-03/2023/01 від 13 березня 2023 року.
Неповідомлення відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для визнання неналежності договору відступлення права вимоги, і доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими, оскільки наслідки неотримання повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні визначені частиною другою статті 516 ЦК України і не зумовлюють підстав недійсності правочину щодо відступлення права вимоги. Так, частиною другою статті 516 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведеного положення закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. При переуступленні прав вимоги за договором факторингу (як і за договором цесії) до нового кредитора переходить право вимоги саме в тому обсязі та способі виконання, яке мав і попередній кредитор. За таких умов дані обставини для боржника залишаються незмінними, незважаючи на заміну кредитора. Права та обов`язки боржника не змінюються, відтак такий договір не породжує порушення або зачіпання інтересів такого боржника. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року в цивільній справі № 761/30670/20.
З огляду на вищенаведене, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 47 838,90 грн заборгованості за Договором про надання фінансових послуг № 2105962440302 від 28 лютого 2021 року.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивач за подання позовної заяви сплатив 3028 грн судового збору. Відповідач за подання апеляційної скарги сплатила 908,40 грн з 4542 грн, що підлягали сплаті (сума недоплаченого судового збору становить 4443,60 грн). Одночасно із цим, враховуючи розмір судового збору, що підлягав сплаті відповідачем за подання апеляційної скарги (3028 х 1,5 = 4542 грн), часткову сплату відповідачем такого судового збору в розмірі 908,40 грн та часткове задоволення апеляційної скарги (50%), скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції з процесуальних підстав, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути недоплачену суму судового збору 1362,80 грн (4542/2 -908,20).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Відповідно до приписів статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Позивачем заявлено до стягнення 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надано договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, прайс лист, витяг з Акту про надання правової допомоги, копію платіжного доручення від 09 лютого 2024 року. 
Одночасно із цим, враховуючи складність справи, ціну позову, малозначність справи, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, значення справи для сторін, співмірність винагороди та наданих послуг адвоката (які надавались позивачу в однотипних справах), розмір судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, підлягає зменшенню до 4000 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2024 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 47 838 (сорок сім тисяч вісімсот тридцять дев`ять) гривень 90 к. заборгованості за Договором про надання фінансових послуг № 2105962440302 від 28 лютого 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 80 к. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 24 січня 2025 року.

Головуючий - суддя

Судді