ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2025 року                                                                        
м. Київ
справа № 334/24/23
провадження № 61-4880св24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Баруліної Т. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна, припинення права власності та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст вимог позовної заяви
У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна, припинення права власності та стягнення моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2017 року.
Рішенням від 02 вересня 2021 року у справі № 334/5478/17 Ленінський районний суд м. Запоріжжя задовольнив частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Визнав спільним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 ; автомобіль MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 . В порядку поділу спільного майна подружжя: визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 ; визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 ; визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 ; визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 . Зазначене рішення суду набрало законної сили. 
Попри те, що за рішенням суду було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля за позивачем, відповідач відчужив транспортний засіб на користь третьої особи. При цьому, жодної компенсації вартості автомобілю позивач не отримала від відповідача. Такі обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна. Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу ринкова вартість автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , становить 758 967 грн. В зв`язку з цим             ОСОБА_2 просила суд стягнути компенсацію вартості 1/2 частини спільного автомобіля у розмірі 379 483,50 грн. Також позивач вважала, що своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 300 000 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ленінський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 11 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 379 483,50 грн. Припинив право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат. Відмовив у задоволенні решти позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
03 квітня 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норму права, не врахувавши правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 травня 2022 року у справі № 520/2224/19. Також суди застосували норму права, стосовно застосування якої у подібних правовідносинах відсутні правові висновки Верховного Суду, а саме щодо можливості стягнення компенсації вартості спільного майна зі сторони, яка не є власником майна та не мала вигоди з відчуження майна, чи може бути захищене право власності шляхом стягнення компенсації, чи є захищеним право власності особи, яка набула право власності на майно, що перебувало у спільній частковій власності та вибуло без відчуження відповідної частки одним зі співвласників, якщо з особи, якою було відчужено її частку, стягнуто компенсацію. Іншою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень заявник вважає те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, оскільки майнові вимоги позивача перевищують суму ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Отже судові рішення заявник оскаржує на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 після визнання рішенням суду права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві власності на спірний автомобіль ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , відчужив зазначений автомобіль без згоди іншого співвласника, в зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права співвласника ОСОБА_2 є вимога про стягнення компенсації половини вартості проданого автомобіля як цінної неподільної речі матеріального світу. Крім того, ОСОБА_2 зауважує, що заперечуючи проти її права на отримання компенсації половини вартості проданого автомобіля ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 з такими ж вимогами, але з приводу зареєстрованого за ОСОБА_2 автомобіля, що на думку ОСОБА_2 вказує на суперечливість поведінки ОСОБА_1 . 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 23 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
У  травні 2024 року цивільна справа № 334/24/23 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Суди попередніх інстанцій встановили, що   03 листопада 2017 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.08.1998 року, актовий запис №638.
Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2021 року спільним майном подружжя визнано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль «ACURA MDX»2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_5 , автомобіль «MAZDA 3», 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 . В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 , визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 .
26 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування № 2341/2022/3294933, відповідно до якого дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому транспортний засіб марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . В договорі дарування ОСОБА_1 зазначив, що транспортний засіб належить на праві власності йому, не обтяжений арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не є предметом спору у суді.
Згідно з інформацією з бази даних «Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України», яку на виконання ухвали суду надав Регіональний Сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області, станом на 14 год 30 хв 10 серпня 2023 року, автомобіль марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , 26 липня 2022 року перереєстрований на нового власника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час розгляду справи автомобіль марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , н.д.р. НОМЕР_7 , перебуває у заставі, відповідно до договору застави транспортного засобу № 7/2022-3 виданий 21 листопада 2022 року Кредитною спілкою «Джерело», боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, вих. № 8991/19 від 19 грудня 2022 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006 року», ринкова вартість автомобіля ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , складає 758 967 грн.
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так суди встановили що рішенням від 02 вересня 2021 року у справі № 334/5478/17 Ленінський районний суд м. Запоріжжя визнав право власності за ОСОБА_2 , зокрема, на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
У цій справі суди встановили, що автомобіль марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , 26 липня 2022 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору дарування.
Тобто, цінне рухоме майно, яке належало колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, а після ухвалення рішення суду у справі № 334/5478/17 - на праві спільної часткової власності. За таких умов на зазначену цінну річ матеріального світу поширився відповідний правовий режим, особливості якого визначають обов`язок співвласника, який має намір відчужити майно, на отримання обов`язкової згоди іншого зі співвласників для такого відчуження.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц зазначив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц Верховний Суд зазначив про те, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
Застосування норми права у подібний спосіб роз`яснено в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18, від 16 січня 2023 року № 754/3132/16 тощо, що свідчить про усталеність судової практики.
Оскільки суди встановили відсутність згоди ОСОБА_2 на відчуження ОСОБА_1 автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 26 липня 2022 року після рішення суду від 02 вересня 2021 року у справі № 334/5478/17 про визнання права власності ОСОБА_2 на 1/2 зазначеного автомобіля, то дійшли обґрунтованого висновку про право ОСОБА_2 на отримання компенсації у розмірі половини вартості відчуженого автомобіля. Такий висновок не суперечить чинній правозастосовній практиці.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.
Так правовий висновок, на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій якого посилається заявник у касаційній скарзі, є нерелевантним до спірних правовідносин, оскільки сформульований під час розгляду позовних вимог про переведення прав покупця 1/8 частки у праві власності на нежитлову будівлю офісного центру, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Бізнес центр «Шкільний», номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20586490. Тобто правовідносини у цих справах не є подібними.
Стосовно посилань як на підставу касаційного оскарження на відсутність правового висновку Верховного Суду стосовно застосування якої у подібних правовідносинах відсутні правові висновки, а саме щодо можливості стягнення компенсації вартості спільного майна зі сторони, яка не є власником майна та не мала вигоди з відчуження майна, чи може бути захищене право власності шляхом стягнення компенсації, чи є захищеним право власності особи, яка набула право власності на майно, що перебувало у спільній частковій власності та вибуло з нього без відчуження відповідної частки одним зі співвласників, якщо з особи, якою було відчужено її частку, стягнуто компенсацію колегія суддів дійшла такого висновку.
Спірні правовідносини склалися щодо захисту права співвласника майна, яке було відчужено без її згоди, шляхом стягнення на її користь половини вартості цього майна. Тобто, зазначений спосіб захисту спрямований на відновлення матеріального стану співвласника, без згоди якого відчужили належну йому частку у спільному майні, який існував станом на момент відчуження цього майна. Щодо застосування норми права у спірних правовідносин сформульовані численні правові висновки, на які посилається колегія суддів у цій постанові, що спростовує посилання в касаційній скарзі на відсутність правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, яка регулює спірні правовідносини.
Доводи касаційної скарги щодо впливу на вирішення спірних правовідносин результату розгляду правових питань стосовно застосування якої у подібних правовідносинах відсутні правові висновки, а саме щодо можливості стягнення компенсації вартості спільного майна зі сторони, яка не є власником майна та не мала вигоди з відчуження майна, чи може бути захищене право власності шляхом стягнення компенсації, чи є захищеним право власності особи, яка набула право власності на майно, що перебувало у спільній частковій власності та вибуло без відчуження відповідної частки одним зі співвласників, якщо з особи, якою було відчужено її частку, стягнуто компенсацію, є надуманими та зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, відмінного від чинної правозастосовної практики, в зв`язку з чим не заслуговують на увагу.
Колегія суддів відхиляє також доводи касаційної скарги щодо помилкового судами попередніх інстанцій справи в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на те, що ціна позову перевищує суму 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Так, законодавець у пункті 2 частини третьої статті 411 ЦПК України визначив, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
За змістом частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:
1)     малозначні справи;
2)     що виникають з трудових відносин;
3)     про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1)      що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
2)      щодо спадкування;
3)      щодо приватизації державного житлового фонду;
4)      щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5)      в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
6)      інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини (частина четверта статті 274 ЦПК України).
Так суд першої інстанції ухвалою від 10 січня 2023 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684 грн.
Ціна позову заявлена у загальному розмірі 679 483,50 грн, тобто перевищує визначену пунктом 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 х 250 = 671 000).
Касаційна скарга не містить доводів щодо того, яким чином розгляд справи у спрощеному порядку з повідомленням учасників справи унеможливив встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Доводи заявника зводяться виключно до вказівки на порушення судом порядку розгляду справи, однак такі обставини не є підставою для скасування судових рішень відповідно до приписів пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Колегія суддів зауважує, що не може бути скасоване законне та обґрунтоване судове рішення з одних лише формальних міркувань, про що неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, наприклад у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 444/373/18 тощо.
Не бере до уваги колегія суддів довід заявника про розгляд справи без участі чинного власника автомобіля - ОСОБА_3 , оскільки спірні правовідносини стосувалися безпосередньо колишніх співвласників спірного автомобіля та відновлення права ОСОБА_2   в тому виді, в якому існувало станом на час відчуження автомобіля без її згоди. Заявлені позовні вимоги жодним чином не стосуються зобов`язання вчинення дій безпосередньо з відчуженим на користь третьої особи автомобілем, що вказує на відсутність необхідності розгляду спору за участі ОСОБА_3 .
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів  касаційної скарги, а отже касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Вирішення питання про поновлення виконання оскаржуваних судових рішень
За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою від 13 травня 2024 року Верховний Суд зупинив виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Зробивши висновок про залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд поновлює їх виконання. 
Керуючись статтями 141, 401, 406, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року залишити без змін.
Поновити  виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров