ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2025 р.           Справа№ 925/1246/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Тарасенко К.В. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Маньківської селищної ради 
на ухвалу Господарського суду Черкаської області 
від 09.10.2024
у справі №925/1246/24 (суддя А.І. Гладун)
за позовом Маньківської селищної ради 
до Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" 
про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

07.10.2024 Маньківська селищна рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" про  розірвання договору оренди земельної ділянки від 19.03.2019.
Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2009 між Маньківською селищною радою та ЗАТ "Компанія "Райз" укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,9203 га, що розташована за адресою: вул. Зої Космодем`янської, 35 с. Вікторівка Маньківського району (на даний час с. Поминик Уманського району) для комерційного використання строком на 49 років.
Однак, згідно з інформацією фінансового управління Маньківської селищної ради від 27.09.2024 за № 01/120 ПАТ "Компанія РАЙЗ" станом на 01.09.2024 має заборгованість по сплаті до бюджету Маньківської селищної територіальної громади у сумі 1 747,7 тис. грн., в тому числі по орендній платі за землю в сумі 1 217,6 тис. грн. За період, починаючи із 2021 року по теперішній час, по ПРАТ "Компанія РАЙЗ" надходження до бюджету Маньківської селищної територіальної громади в тому числі по орендній платі за землю - відсутні. 
Таким чином, спірний договір оренди підлягає розірванню через систематичну несплату відповідачем орендної плати.
Територіальна підсудність справи Господарському суду Черкаської області визначена позивачем за його вибором на підставі ч. 3 ст. 30 ГПК України, тобто за місцезнаходженням земельної ділянки щодо якої виник спір (вул. Нова (Зої Космодем`янської), 35, с. Поминик Уманський район Черкаська область (с. Вікторівка Маньківський район Черкаська область).

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.10.2024 матеріали позовної заяви Маньківської селищної ради до Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" про розірвання договору оренди землі у справі №925/1246/24 передано Господарському суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ".
Приймаючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що 26.02.2020 Господарський суд м. Києва у справі №910/628/20 ухвалив відкрити провадження у справі №910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур,5/17, ідентифікаційний номер 13980201). Ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ввів процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз".
Таким чином, враховуючи що спір між сторонами виник щодо права користування земельною ділянкою, яке є суб`єктивним майновим (речовим) правом особи, та згідно з частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України вважається майном, враховуючи, що норми Господарського процесуального кодексу України є загальними по відношенню до норм КодексуУкраїни з процедур банкрутства, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство та є спеціальними, а також беручи до уваги, що 26.02.2020 Господарський суд м. Києва відкрив провадження у справі №910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ", місцевий суд дійшов висновку передати матеріали позовної заяви Маньківської селищної ради до Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" про розірвання договору оренди землі у справі №925/1246/24 Господарському суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/628/20 про банкрутство Приватного   акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою, Маньківська селищна рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.10.2024, а справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Черкаської області.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим судом при невідповідності висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт стверджував, що спір за вимогою про розірвання договору оренди землі є немайновим та не входить до числа тих, що відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ та пункту 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України розглядаються в межах провадження про банкрутство.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 апеляційну скаргу у справі №925/1246/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.
25.11.2024 матеріали справи №925/1246/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маньківської селищної ради на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.10.2024 у справі №925/1246/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).
Частиною другою статті 2 ГПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №905/813/20).
За приписами частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (з 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
За правилами предметної юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.
Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможним боржником. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності вимог кредиторів в порядку черговості, встановленому законом. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкуренції кредиторів.
Тобто призначення провадження у справі про банкрутство полягає у збалансуванні реалізації прав та законних інтересів учасників справи. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури (аналогічний висновок, викладений у постановах судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18 та від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).
Дотримання цього принципу забезпечується, зокрема, концентрацією судових спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про його банкрутство відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та кореспондуючими цій нормі правилами статті 7 КУзПБ.
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
За частиною 3 вказаної статті матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19, від 23.09.2021 у справі № 904/4455/19, від 13.04.2023 у справі № 910/21981/16).
У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті усунення правової невизначеності.
Таким чином, розгляд усіх спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21.10.2019   КУзПБ   має здійснюватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
При цьому, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не лише з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а й надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).
Системний аналіз змісту приписів статті 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК України щодо предметної та територіальної юрисдикції (підсудності) свідчить, що принцип концентрації в межах справи про банкрутство всіх спорів, у яких стороною є боржник, щодо спорів з вимогами до боржника, є універсальним,  і норми ГПК України чи КУзПБ не встановлюють винятків із цього правила.
З огляду на вказані положення законодавства України, розгляд всіх спорів з вимогами до боржника у справі про банкрутство та щодо його майна, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, що нівелює доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що спір за вимогою про розірвання договору оренди землі не входить до числа тих, що відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ та пункту 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України розглядаються в межах провадження про банкрутство.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" (ідентифікаційний номер 13980201). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз".
Таким чином, на даний час у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз", провадження в якій здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства.
Відтак, з огляду на те, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, приймаючи до уваги, що особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, для концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріали справи № 925/1246/24 за позовом Маньківської селищної ради до Приватного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" про розірвання договору оренди землі підлягають передачі для розгляду в межах справи №910/628/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз".
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених вище. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження апелянта про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Маньківської селищної ради залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.10.2024 у справі №925/1246/24 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Маньківську селищну раду.
Матеріали справи №925/1246/24 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                К.В. Тарасенко