ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3795/25 Справа № 214/5795/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/5795/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О., 
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П. 
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Євтушенко О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 січня 2025 року,
УСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасного випадку на виробництві під час трудової діяльності.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 24 вересня 2001 року до 07 грудня 2023 року він працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за різними професіями, зокрема, з 15 грудня 2015 року до 25 червня 2021 року обіймав посаду змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу по цілодобовій роботі (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища. 
Під час його трудової діяльності на вказаній посаді, а саме, 24 травня 2021 року, стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати працездатності. Актом № 21 від 14 липня 2021 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався на виробництві 21 травня 2021 року о 13.30 год., встановлено обставини, за яких нещасний випадок мав місце. 
Причинами настання нещасного випадку є: 1) основна: допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці – порушення вимог п.3.3.2, п.3.3.5 Посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища»; 2) супутні: невиконання вимог інструкції з охорони праці – порушення вимог п.3.2 інструкції з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для працівників підприємства» ОП 228.01.21; розділ ІІ глава І п.14, п.15, розділ ІІІ глава 7 п.2 «Правила охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт» НПАОП 0.00-1.75-15; розділ 14 глава 1 п.1.3, п.1.4, п.1.16 «Правила охорони праці на автомобільному транспорті» НПАОП 0.00-1.62-12; залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією) – порушення вимог п.3.3.2, п.3.3.5 Посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища»; невиконання посадових обов`язків – порушення вимог п.3.3.6.6 посадової інструкції ПІ 192.2149.2.037 «Змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з цілодобової роботи (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища», п.3.3.2, п.3.3.5 посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища». 
Після нещасного випадку ОСОБА_1 було надано першу медичну допомогу та госпіталізовано до травматичного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР з діагнозом «Травматична ампутація дистальної фаланги IV пальця правої кисті з відривом сухожилку глибокого згинача на рівні середньої третини передпліччя. Скелетування середньої та праксимальної фаланги IV пальця правої кисті», де йому було проведено операцію ПХО рани IV пальця правої кисті, формування кукси на рівні оснування проксимальної фаланги, із призначенням медикаментозного лікування. ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування з 24 травня 2021 року до 01 червня 2021 року та в подальшому амбулаторно лікувався в ЛПЗ за місцем проживання. 
По завершенню лікування, за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно визначено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 10%. 
За результатами повторного огляду 21 травня 2024 року стійка втрата працездатності у розмірі 10% підтверджена. 
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок нещасного випадку на виробництві та втратою працездатності ОСОБА_1 зазнав фізичного болю та страждань, змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, адже він розуміє, що відновити стан здоров`я неможливо. Внаслідок травми він вимушений був терпіти різкий, майже нестерпний біль, йому було проведено хірургічну операцію ПХО рани IV пальця правої кисті, формування кукси на рівні оснування проксимальної фаланги, проведено медикаментозне лікування. Його права кисть скалічена та спотворена, що завдає йому додаткових моральних страждань, призводить до незручностей при спілкуванні з людьми. Він постійно відчуває ниючий біль правої кисті, який посилюється при фізичних навантаженнях. Через травму виконання ним роботи по дому значно утруднено. В результаті отриманої травми він вимушений був відмовитись від захоплень та активного способу життя. Також моральні страждання спричиняє і те, що, незважаючи на проходження лікування, фізичний стан здоров`я є невідновним, він не зможе вже жити тим повноцінним життям, як це було раніше. 
У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн, що не підлягає оподаткуванню.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1  50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві під час трудової діяльності.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що нещасний випадок на виробництві з ОСОБА_1 стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та обумовлений неналежним виконанням підприємством вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці. Разом з тим, ОСОБА_1 залишив поза увагою той факт, що відповідно до п.8 акта форми Н-1/П про нещасний випадок від 14 липня 2021 року, значна частина вини в нещасному випадку лежить на ньому, оскільки останній виконував роботи, що не входять до його обов`язків згідно з посадовою інструкцією ПІ 192.2149.2.037 провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з цілодобової роботи (охорона атмосферного повітря) департаменту з охорони навколишнього середовища, який не дбав про особисту безпеку і здоров`я під час виконання робіт по розвантаженню холодильника, не застосував при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт засоби індивідуального захисту (спеціальне взуття, рукавиці), а також перед початком виконання розвантажувальних робіт не зняв обручку з 4-го пальця правої руки.
Крім того представник відповідача вважає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та необґрунтованим. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 з 24 вересня 2001 року до 07 грудня 2023 рокк працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке є правонаступником ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за різними професіями, зокрема, з 15 грудня 2015 року до 25 червня 2021 року обіймав посаду змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу по цілодобовій роботі (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища. 
Із 25 червня 2021 року до 03 травня 2022 року позивач обіймав посаду провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з оперативної роботи (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища. Із 03 травня 2022 року до 07 грудня 2023 року обіймав посаду начальника відділу з оперативної роботи (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища. 
Звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, наказ № 882/к від 07 грудня 2023 року. 
Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_1 
24 травня 2021 року о 13.30 год. з ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок за наступних обставин. 
24 травня 2021 року, працюючи у денну зміну (з 08 годин 00 хвилин до 16 годин 45 хвилин) змінний провідний інженер з охорони навколишнього середовища ДОНС ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 , о 07 год. 50 хв. прибув до адміністративного побутового корпусу ДОНС, де о 08 год. 05 хв. отримав від начальника відділу з цілодобової роботи ДОНС ОСОБА_2 завдання – спільно з начальником відділу з функціонування СЕМ, стандартизації та метрології ОСОБА_3 і представниками горно-транспортного цеху комісійно провести обстеження вулиць селища «Комсомольський» на можливість поливу (пилопригнічення) на літній період. 
Після отримання завдання о 08 год. 40 хв. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виїхали з ДОНС на службовому автомобілі для обстеження вулиць селища «Комсомольський». Приблизно об 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернулися до ДОНС і почали складати акт комісійного обстеження вулиць селища «Комсомольський». 
О 13 год. 00 хв. до будівлі лабораторії аналітичного контролю та моніторингу стічних вод ДОНС прибув автомобіль марки «Камаз», р/н № НОМЕР_2 , який привіз холодильник марки «Samsung». О 13 год. 20 хв. по службовому телефону до змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища ОСОБА_1 , змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища ОСОБА_4 , начальника відділу з функціонування СЕМ, стандартизації та метрології ОСОБА_3 звернувся заступник директора Департаменту з охорони навколишнього середовища ОСОБА_5 з проханням допомогти розвантажити прибувший до будівлі лабораторії аналітичного контролю та моніторингу стічних вод ДОНС автомобіль центрозавозу. 
О 13 год. 25 хв., прибувши до будівлі лабораторії аналітичного контролю та моніторингу стічних вод ДОНС ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 побачили біля входу в приміщення будівлі лабораторії автомобіль, в кузові якого знаходився ОСОБА_5 . Останній запропонував ОСОБА_1 піднятися в кузов автомобіля щоб пересунути холодильник до заднього борту кузова. Після того, як холодильник був пересунутий до заднього краю борта, ОСОБА_1 став спускатися з кузова автомобіля. Ставши обличчям по ходу руху автомобіля, ОСОБА_1 , взявшись лівою рукою за лівий незмінний борт автомобіля, почав спускатися з кузова автомобіля, при цьому поставив ліву ногу на засув відкидного заднього борту. При постановці ноги на засув трапилося зміщення відкидного заднього борту, внаслідок якого ОСОБА_1 втратив рівновагу і почав падати. Щоб попередити падіння ОСОБА_1 намагався схопитись правою рукою за борт автомобіля. При спробі схопитись правою рукою за борт автомобіля під час падіння, ОСОБА_1 обручкою на четвертому пальці правої руки зачепився за скобу запірного пристрою заднього борту і під вагою власного тіла сталося травмування четвертого пальця правої руки. Після отримання травми ОСОБА_1 побіг до приміщення будівлі лабораторії аналітичного контролю та моніторингу стічних вод в санвузол до рукомийника промити рану. Працівники лабораторії почали надавати першу допомогу, а начальник відділу з функціонування СЕМ, стандартизації та метрології ОСОБА_3 о 13 год. 31 хв. викликав швидку медичну допомогу. О 13 год. 50 хв. прибула фельдшер здоров пунктів медичного центру ПП «Стіл Сервіс» ОСОБА_6 і надала кваліфіковану долікарняну допомогу. Після надання допомоги, ОСОБА_1 каретою швидкої медичної допомоги підприємства доправили до травмпункту комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР. 
Як слідує з п.5 акта, вид події кваліфіковано як падіння потерпілого. Причинами настання нещасного випадку є: 1) основна (організаційна): допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці – порушення вимог п.3.3.2, п.3.3.5 Посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища»; 2) супутні (організаційні): невиконання вимог інструкцій з охорони праці – порушення вимог п.3.2 інструкції з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для працівників підприємства» ОП 228.01.21; розділ ІІ глава І п.14, п.15, розділ ІІІ глава 7 п.2 «Правила охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт» НПАОП 0.00-1.75-15; розділ 14 глава 1 п.1.3, п.1.4, п.1.16 «Правила охорони праці на автомобільному транспорті» НПАОП 0.00-1.62-12; залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією) – порушення вимог п.3.3.2, п.3.3.5 Посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища»; невиконання посадових обов`язків – порушення вимог п.3.3.6.6 посадової інструкції ПІ 192.2149.2.037 «Змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з цілодобової роботи (охорона атмосферного повітря) Департаменту з охорони навколишнього середовища», п.3.3.2, п.3.3.5 посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища».
Згідно з висновками комісії, викладеними у п.7 акта, встановлено, що випадок зі змінним провідним інженером з охорони навколишнього середовища Департаменту з охорони навколишнього середовища ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 підпадає під вимоги п.п.1 п.52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ № 337 від 17 квітня 2019 року, та є таким, що пов`язаний з виробництвом.
Після обстеження та надання кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_1 був госпіталізований до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР з діагнозом: «Травматична ампутація дистальної фаланги IV пальця правої кисті з відривом сухожилку глибокого згинача на рівні середньої третини передпліччя. Скелетування середньої та праксимальної фаланги IV пальця правої кисті», де він проходив стаціонарне лікування з 24 травня 2021 року до 01 червня 2021 року (лікарняний лист №568387), продовжений з 02.06.2021 у зв`язку з порушенням функції правої верхньої кінцівки; виписаний для подальшого амбулаторного лікування в ЛПЗ за місцем мешкання. Вказані обставини встановлено з виписки із медичної картки стаціонарного хворого №11387 КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР.
За інформацією у виписці із медичної картки амбулаторного хворого від 11.06.2024, наданої КНП «Криворізька міська лікарня №5» КМР, ОСОБА_1 знаходиться на обліку у травматолога з 2021 року, вважає себе хворим з 24.05.2021, коли отримав виробничу травму – травматичний відрив дистальної фаланги IV пальця правої кисті. Лікувався в стаціонарі травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР з 24.05.2021 до 01.06.2021; 24.05.2021 було виконано операцію – ПХО рани IV пальця правої кисті, формування кукси на рівні основи проксимальної фаланги. У подальшому лікувався амбулаторно за місцем мешкання. 15.03.2022 після проходження комісії на МСЕК отримав 10% втрати професійної працездатності. За міжкомісійний період був під наглядом травматолога за місцем мешкання, отримував медикаментозне та фізіофункціональне лікування. Рекомендації: лікування згідно індивідуального плату реабілітації.
За результатами проходження первинного огляду МСЕК 15 березня 2022 року ОСОБА_1  первинно визначено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 10% з 15 березня 2022 року до 01 квітня 2024 року. Визначено потребу в медикаментозному лікуванні і ВМП по висновку ЛКК ЛПЗ, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №061079 від 15 березня 2022 року. 
За результатами повторного огляду МСЕК 02.05.2024 ОСОБА_1 підтверджено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 10% з 01 квітня 2024 року до 01 квітня 2026 року із визначенням дати переогляду – 10.03.2026. Передбачено обмеження в праці по лінії ЛКК ЛПЗ. Потреба у медичній та соціальній допомозі відсутня (довідка від 21 травня 2024 року серії 12ААА №061352).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманними ним трудовим каліцтвом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як встановлено судом та вбачається із маетріалів справи, відповідно до п.8 акта, винними в нещасному випадку визнано осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме: ОСОБА_5 – заступник директора Департаменту з охорони навколишнього середовища ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який не забезпечив безпечні умови праці з дотриманням виконання вимог законодавчих актів з охорони праці при виконанні робіт по розвантаженню холодильника, чим порушив п.3.3.2, п.3.3.5 посадової інструкції ПІ 192.1231.003 «Заступника директора департаменту (охорона водного басейну) департаменту з охорони навколишнього середовища» та вимоги нормативно-правових актів з охорони праці: розділ II глава І, п.п.14, 15, розділ ІІІ глава 7 пункт 2 «Правила охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт» НПАОП 0.00-1.75-15; розділ XIV глава 1 п.п.1.3, 1.4, 1.16 «Правила охорони праці на автомобільному транспорті НПАОП 0.00-1.62-12; ОСОБА_1 – змінний провідний інженер з охорони навколишнього середовища Департаменту з охорони навколишнього середовища ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який виконував роботи, що не входять до його обов`язків згідно посадової інструкції ПІ 192.2149.2.037 «Змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з цілодобової роботи (охорона атмосферного повітря) департаменту з охорони навколишнього середовища», який не дбав про особисту безпеку і здоров`я під час виконання робіт по розвантаженню холодильника, чим порушив п.3.3.6.6 ПІ 192.2149.2.037 «Змінного провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з цілодобової роботи (охорона атмосферного повітря) департаменту з охорони навколишнього середовища», не застосував при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт засоби індивідуального захисту (спеціальне взуття, рукавиці), а також перед початком виконання розвантажувальних робіт не зняв обручку з 4-го пальця правої руки, чим порушив п.3.2 інструкції з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для працівників підприємства» (ЛП.228.01.21) та вимоги нормативно-правових актів з охорони праці: розділ II глава І, п.п.14, 15, розділ ІІІ глава 7 пункт 2 «Правила охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт» НПАОП 0.00-1.75-15; розділ XIV глава 1 п.п.1.3, 1.4, 1.16 «Правила охорони праці на автомобільному транспорті НПАОП 0.00-1.62-12.
Таким чином, із вказаного акта спеціального розслідування нещасного випадку чітко слідує, що вина в настанні нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 , комісією встановлена як обопільна – не тільки ОСОБА_5 як заступника директора Департаменту з охорони навколишнього середовища ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а й самого працівника ОСОБА_1 .
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки втрата працездатності позивача сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем та тривалості праці позивача у шкідливих умовах праці у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активність позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом у 2022 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практичноможливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`норм трудового законодавства, що призвело до трудового каліцтва, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 35 % та визнання людиною з інвалідністю третьої групи, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. 
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику районних та апеляційних судів в аналогічних справах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: