Номер провадження: 22-ц/813/1985/25 
Справа № 522/7756/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біокс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення квартири у попередній стан,

встановив:
У червні 2024 року ТОВ «Біокс Груп» звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ТОВ «Біокс Груп» шляхом знесення самочинних будівель та споруд, а саме: капітальних навісів, прибудови, та приведення квартири АДРЕСА_1 у попередній стан.
Обґрунтовуючи позов ТОВ «Біокс Груп» вказує, що є власником квартири АДРЕСА_2 , який є пам`яткої архітектури. Власником суміжного приміщення – квартири АДРЕСА_3 у тому ж будинку є відповідач ОСОБА_1 , якій провів реконструкцію вказаної квартири із порушенням відповідає будівельних, архітектурних, санітарних і протипожежних норм та без належно затвердженого проекту і відповідного дозволу органів місцевого самоврядування, шляхом, зокрема, прибудови за рахунок землі двору будинку, що перебуває у власності територіальної громади міста Одеси, чим порушив конструктивну цілісність будівлі-пам`ятки, що призводить до руйнації будинку, в якому розташована квартира позивача.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року вказаний вище позов ТОВ «Біокс Груп» задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ТОВ «Біокс Груп» шляхом знесення самочинних будівель та споруд, а саме: капітальних навісів та прибудови до нежитлових приміщень першого поверху – тамбуру з металопластикових конструкцій, та привести квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан, відповідно до технічного паспорту, виданого 19 жовтня 2001 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Біокс Груп».
За доводами апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення є невмотивованим, а його резолютивна частина не відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, судом не встановлено фактичних обставин справи, і не зазначено якими доказами підтверджується підстави вказаного вище позову, та не наведено мотиви відхилення інших доказів, що містяться у справі. Попри задоволення судом клопотання про допит свідків, які з`явилися до суду, однак не були допитані судом. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що у експертному висновку №2//22 експерт Рапач К.В. виснував про відсутність деформації та конструктивної цілісності будівлі, у висновку №22-5218 експертка Джум О. виснувала про неможливість встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між проведеною ОСОБА_1 реконструкції квартири АДРЕСА_1 . Також скаржник зазначає, що безпідставними є посилання експерта на вимоги ДБН, що набрали чинності у 2014 році, оскільки відповідна реконструкція була проведена у 2007 році.
Крім того, оскільки діючим законодавством України не врегульовано питання влаштування навісів до багатоквартирних будинків, то в даному випадку суд першої інстанції мав застосувати положення п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24 травня 2001 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773 та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406, затверджений «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», відповідно до яких навіс та тамбур не є самочинним будівництвом.
Поза увагою суду залишено також те, що будинок під АДРЕСА_4 (Будинок Кітовера) був внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у 2008 році, тобто після проведення реконструкції відповідачем, як і те, що доступ до земельної ділянки, над якою відновлений навіс мають усі співвласники будинку без будь якого обмеження цілодобово.
Окремо скаржник зауважує про безпідставне незастосування судом строку позовної давності.
Учасники справи будучи належним повідомленими про дату, час, і місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Біокс Груп», суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , власником квартири у якому є позивач, в результаті проведеної ОСОБА_1 реконструкції зазнав негативного впливу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Біокс Груп» на підставі нотаріально посвідчених договорів є власником квартири АДРЕСА_2 .
Будівля по АДРЕСА_5 «Будинок житловий Кітовера» прийнята під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 27.12.1991 року №580 як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення.
Наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08 зазначену будівлю внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний номер 276-Од.
16 грудня 2022 року ТОВ «Біокс Груп» було укладено з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини ООДА охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини.
Власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2001 року є ОСОБА_1 .
Також відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2002 року належать нежитлові приміщення першого поверху 41,0 кв.м. та напівпідвалу площею 12,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .
Актом обстеження незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси, від 16.02.2022 року, складеним посадовими особами управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, КП ЖКС «Порто-Франківський» у присутності власників квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 , зафіксовано проведення ОСОБА_1 реконструкції у належній йому квартирі на нежитлових приміщеннях без отримання дозвільної документації .
Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.06.2022 року повідомляється, що згідно інформації, наданої обслуговуючою організацією, встановлено, що квартира АДРЕСА_3 розташована на першому поверсі двоповерхового противоворотнього дворового флігелю будинку та належить фізичній особі – ОСОБА_1 на праві приватної власності.
При комісійному обстеженні, яке було організовано та проведено районною адміністрацією за участю представників Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, обслуговуючої організації, представника та власника квартири АДРЕСА_3 встановлено, що на прилеглій території до вказаної квартири влаштовано металевий навіс за рахунок двору загального користування, також виконані роботи по улаштуванню двох дверних отворів на місці віконних, самовільно приєднано до квартири суміжне підсобне приміщення з втручанням в несучі конструкції будинку та влаштовано додатковий навіс на території двору.
Письмовий дозвіл на проведення робіт у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку Департаментом культури ООДА не надавався.
Згідно з листом №1143/10/01-12/2-22/546 від 22.06.2022 року Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації під час проведення спільного візуального обстеження 16.02.2022 року з представником Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, у присутності КП ЖКС «Порто-Франківський» та власників квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 встановлено факт наявності двох капітальних навісів на території двору загального користування, улаштування дверних отворів на місці віконних та влаштування прибудови.
На розгляд Департаменту науково-проектна документація, необхідна для проведення робіт у приміщеннях квартири АДРЕСА_3 не надходила та дозвіл на проведення вищезазначених робіт не надавався, у зв`язку із чим, Департаментом складено припис від 20.06.2022 року №05-02/20.
Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-10/00294 від 09.11.2022 року за результатами розгляду звернення ТОВ «Біокс Груп» стосовно законності передачі у власність ОСОБА_2 нежитлового приміщення першого поверху 41,0 кв.м та напівпідвалу площею 12,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 повідомляється, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради робота щодо передачі у власність ОСОБА_2 нежитлового приміщення першого поверху 41,0 кв.м та напівпідвалу площею 12,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 не проводилась.
Листом Державної інспекції архітектури та містобудування України №3165/02/13-22 від 16.04.2022 року ТОВ «Біокс Груп» повідомлено про здійснення державного архітектурно-будівельного контролю в умовах воєнного стану.
Листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради №01-18/590 від 09.04.2024 року стосовно оформлення гр. ОСОБА_1 землекористування за адресою: АДРЕСА_4 повідомляється, що рішення про передачу у власність або у користування (оренду) гр. ОСОБА_1 земельної ділянки за зазначеною вище адресою Одеською міською радою не приймалось.
За висновком експерта №22-5218 від 29.11.2023 року:
Відповідно до вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації та будівництва» вид будівництва, фактично виконаний на об`єкті: квартира АДРЕСА_3 та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , що належать ОСОБА_1 , відноситься до реконструкції.
Функціональне призначення приміщень першого поверху та напівпідвалу за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 53,1 кв.м. - це нежитлові приміщення, в структурі житлового будинку, що не відносяться до житлового фонду і можуть бути передбачені для використання, яке не заборонено вимогами нормативно-правових актів.
Аналізуючи вимоги нормативних документів, технічні характеристики та конструктивні рішення об`єкта дослідження - тамбур не відноситься до1 капітальних об`єктів нерухомого майна, переміщення якого неможливе без руйнування, а відповідно знецінення.
Виконані ОСОБА_1 будівельні роботи у квартирі АДРЕСА_3 та у нежитлових приміщеннях першого поверху та напівпідвалу, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо охорони об`єктів культурної спадщини та частково вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва для житлових будинків.
Враховуючи, що на дослідження не надано документів з технічної інвентаризації, в яких визначається технічний стан будівлі та його зміни за певний період часу або інших документів, підтверджуючих динаміку розвитку тріщин, а також, того, що наявні матеріали справи вихідні дані, а саме: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 від 19.10.2001; технічний паспорт на нежитлові приміщення першого поверху та напівпідвалу від 01.03.2002 та поверховий план 1 поверху будинку по АДРЕСА_8 від 01.10.1965, містять неоднозначну інформацію в частині несучої здатності стіни приміщень № 7, 8 квартири АДРЕСА_3 (див. план від 19.10.2001), встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між технічним станом конструктивних елементів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 та реконструкцією квартири АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень, проведеною власником квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 не надається за можливе.
Однак слід зазначити, що додаткові дверні отвори улаштовані в квартирі АДРЕСА_3 в нежитлових приміщеннях першого поверху та напівпідвалу, а також, в разі, якщо стіна приміщень №7,8 квартири належної ОСОБА_3 , до реконструкції була несуча, то проведені роботи могли посприяти негативним процесам, що відбувалися з плином часу в матеріалах конструкцій житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , що в свою чергу могло призвести до зниження міцності та стійкості житлового будинку.
За змістом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За нормами ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним свого права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 725/5630/15-ц (провадження N 14-341цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі N 442/4338/17 (провадження N 61-1460св21).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Біокс Груп» заявляє про усунення перешкод шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення квартири у попередній стан, посилаючись на допущенні відповідачем ОСОБА_1 порушення будівельних, архітектурних, санітарних і протипожежних норм під час проведення реконструкції належної йому квартири, а також земельного законодавства під час прибудови навісу на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси.
В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивач ТОВ «Біокс Груп» вказує, що проведені відповідачем ОСОБА_1 будівельні роботи призвели до пошкоджень у конструкції будинку АДРЕСА_4 , що перешкоджає у користуванні належним позивачу нерухомим майном.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Отже ТОВ «Біокс Груп» звертаючись до суду з цим позовом мало довести суду не лише факт порушення відповідачем ОСОБА_1 під час проведення реконструкції належної йому квартири будівельних, архітектурних, санітарних і протипожежних норм, а також, що внаслідок таких були порушені законні права та інтереси позивача.
Проте, погоджуючись із посиланнями скаржника колегія суддів виснує, що, позивачем ТОВ «Біокс Груп», у порушення, вказаних вище вимог, не доведено тих обставин, що здійснена відповідачем ОСОБА_1 реконструкція квартири та здійснена на земельній ділянці територіальної громади прибудова перешкоджає позивачу у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме, квартирою АДРЕСА_2 .
Колегія суддів зауважує, що хоча висновок експерта № 22-5218 судової будівельно-технічної експертизи від 29.11.2023 року і підтверджує проведення відповідачем реконструкції з порушеннями будівельних норм і правил, водночас це не свідчить про порушення прав позивача.
Водночас, з вказаного експертного висновку убачається констатація судовим експертом неможливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між проведеною ОСОБА_1 реконструкцією квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень у цьому ж будинку та пошкодженням конструктивної цілісності будинку (технічним станом конструктивних елементів та цілісністю фасаду). Проведені ОСОБА_1 будівельні роботи експерт зазначає, «могли» мати негативний вплив на міцність та стійкість житлового будинку, однак не стверджує про такий.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем тих обставин, що будівельні роботи, які проведені відповідачем, призвели до негативних наслідків щодо конструктивної цілісності будівлі-пам`ятки, що є перешкодою у безпечній експлуатації позивачем належного йому нерухомого майна.
Стосовно позову ТОВ «Біокс Груп» щодо знесення самочинно збудованого об`єкта, колегія суддів зауважує, що  така вимога про знесення спорудженого на земельній ділянці об`єкта спрямована на усунення перешкод у фактичному користуванні та розпорядженні цим майном власнику і є різновидом негаторного позову та відповідає способу захисту, передбаченому статтею 391 ЦК України та пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України. 
Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 , на якій розташована прибудова до квартири, належить територіальній громаді м.Одеси та у оренду або у власність відповідачу Одеською міською радою не відводилась.
Окремо колегія суддів зауважує, що контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції здійснюється органами державного архітектурно - будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 41 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 року, п. 1 п. 2 Порядку № 553 від 23.05.2011 року, який за умови невиконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (ст. 38 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 року)..
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що проведена ОСОБА_1 реконструкція квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень у цьому ж будинку, а також будівельних робіт на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м.Одеси, перешкоджає позивачу ТОВ «Біокс Груп» у користуванні належним йому нерухомим майном та, відповідно, порушення прав і законних інтересів останнього, що є підставою для відмови у позові.
За таких встановлених судом у справі обставин, колегія суддів виснує, що позивачем ТОВ «Біокс Груп» не доведено підстав його позову.
На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ТОВ «Біокс Груп» з підстав наведених в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Біокс Груп».
Керуючись ст.ст.367, 374,376 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Біокс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту та приведення квартири у попередній стан.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біокс Груп» (ЄДРПОУ 43775585) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги розмірі 3 721,50 грн.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.А. Коновалова

       М.В. Назарова