КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 362/724/23                            Апеляційне провадження № 22-ц/408/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Марчук О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач      Нежура В.А.,
 судді                          Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Крикуновим Олександром Володимировичем на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У лютому 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 181 296 гривень 42 копійки.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24.05.2012 року між ним і відповідачкою було укладено кредитний договір № 2-Ф/12-65, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 175 000 гривень 00 копійок.
Оскільки ОСОБА_1   взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконувала, банк звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості за результатами якого с відповідачки було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2-Ф/12-65 від 24.05.2012 року в сумі 157 680 гривень 98 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 576 гривень 82 копійки.
Позивач зазначав, що 07.02.2018 року відповідачка погасила заборгованість за кредитом.
Натомість, оскільки ОСОБА_1   не виконала взяті на себе зобов`язання по сплаті відсотків за договором кредиту, станом на 02.11.2022 року у неї виникла заборгованість за простроченими процентами в сумі 103 733 гривні 81 копійка.
Також, відповідно до вимог статті 625 ЦК України позивачем нараховано 3 % річних в сумі 19 176 гривень 04 копійки та інфляційні втрати в розмірі 58 386 гривень 57 копійок (а.с. 54 - 63).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 164 077 гривень 19 копійок та 2 684 гривні 00 копійок у відшкодування судових витрат.
Відмовлено в задоволенні решти вимог позову.
Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.  В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для  вирішення справи, висновки суду не відповідають  обставинам справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось із позовом, пропустивши строк позовної давності. Крім цього, зазначає, що розмір заборгованості є недоведеним, відсотки за договором нараховані неправомірно, оскільки нарахування здійснене після звернення банку із позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за договором у повному розмірі.
Вказує, що питання щодо стягнення заборгованості за договором вже вирішувалось рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи. Апеляційну скаргу відповідачки вважає безпідставною, просить залишити її без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у загальному розмірі 181 296,42 грн. 
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Встановлено, що 24.05.2012 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № 2-Ф/12-65, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 175 000 гривень 00 копійок (а.с. 12-18).
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2-Ф/12-65 від 24.05.2012 року в сумі 157 680 гривень 98 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 576 гривень 82 копійки (а.с. 23 - 25).
Нормою частини четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зокрема, із доданої до позову виписки по особовому рахунку відповідачки за період з 24.05.2012 року по 02.11.2022 року вбачається, що 07.02.2018 року відповідачка погасила заборгованість за кредитом (а.с. 30 - 37).
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відсотки за кредитом в повному обсязі не погашено.
При цьому, з наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що позивач обрахував заборгованість по процентах в сумі 103 733 гривні 81 копійка за період з 25 травня 2012 року по 06 лютого 2018 року (а.с. 26 - 29).
Як видно зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року, з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2-Ф/12-65 від 24.05.2012 року (включно із поточними процентами в сумі 1 454 гривень 39 копійок і простроченими процентами в сумі 14 792 гривень 67 копійок) станом на 18 листопада 2014 року (а.с. 23 - 25).
За таких обставин безпідставним і необґрунтованим є повторне стягнення процентів за розрахунком заборгованості позивача за період з 25 травня 2012 року по 18 листопада 2014 року, оскільки за вказаний період стягнуто частину процентів за вказаним рішенням суду.
Разом з цим, задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентах відповідно до розрахунку позивача за період з 19 листопада 2014 року по дату погашення кредиту - 07 лютого 2018 року в сумі 86 514 гривень 58 копійок, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на цю суму заборгованості за відсотками, суд першої інстанції керувався тим, що  відповідачка неналежним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором. При цьому, розмір заборгованості відповідає нарахуванням позивача згідно із наданим розрахунком.
Апеляційний суд не може погодитися із цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Як вбачається зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
За правилами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. 
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Положеннями ч.1 ст.550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. 
Як встановлено судом рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 рокубуло виконане 07 лютого 2018 року. 
Отже, позичальником було прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду.
У відповідності до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604- 609 ЦК України.
Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора суд дійшов правильного висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно з правовою позицією, яка викладена у Постанові Верховного Суду України (справа № 3-57гс10) від 20 грудня 2010 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до статті   611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від  16 січня 2019 року у справі №№ 464/3790/16-ц.
Крім цього, правовий аналіз положень статей  526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати  Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач має право вимоги до відповідачки про стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Разом з цим, як видно зі змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути на його користь відсотки, нараховані на підставі умов укладеного між сторонами кредитного договору, за користування кредитними коштами, а також нараховані на загальну суму зазначених відсотків 3% річних та інфляційні втрати. Вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на суму боргу тіла кредиту за несвоєчасно виконаним судовим рішенням банк не заявляв.
Пунктом п. 4.2.3 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у вкладках, зокрема, у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього Договору.
Встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2-Ф/12-65 від 24.05.2012 року в сумі 157 680 гривень 98 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 576 гривень 82 копійки.
В межах розгляду зазначеної справи суд установив, що заборгованість станом на 18.11.2014 року становить 157680,98 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту строкова - 109721,46 гривень; заборгованості по кредиту прострочена - 31712, 46 гривень; заборгованість про процентах поточна - 1454,39 гривень; заборгованість по процентах прострочена - 14792, 67 гривень ( а.с.91-93)
Тобто, вказаним рішенням суду вирішено питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі станом на 18.11.2014.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що  оскільки строк дії кредитного договору було припинено зі зверненням банку із вимогою про дострокове погашення заборгованості, проценти  за користування кредитом та, відповідно, нараховані банком на цю суму 3% річних та інфляційні втрати, після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, стягненню з боржника не підлягають.
За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1  і доходить висновку про необхідність ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення відмову у задоволенні позову.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки   ОСОБА_1 необхідно стягнути 2461,50 грн, сплачених за подачу нею апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Крикуновим Олександром Володимировичем, задовольнити.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (ЄДРПОУ 23697280) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування судового збору 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одну) гривню 50 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                                 
 
Судді: