Номер провадження: 22-ц/813/5453/24 
Справа № 501/2315/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року, що становить 12 279,61 доларів США, та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 12 279,61 доларів США.
В обґрунтування позову, представник позивача посилається на те, що 27.12.2007 року між АКБСР «УкрСоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/811, який банком було виконано в повному обсязі шляхом надання відповідачці кредиту в сумі 35 000 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних, строком по 26.12.2022 року.Позивач стверджує, що за наслідком зміни назви АКБСР «УкрСоцбанк» назв та внесення змін до статуту, АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником прав та обов`язків зокрема за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено в повному обсязі. У рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року у розмірі 82 588 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) доларів США 16 центів, що в гривневому еквіваленті становить 1 770 530 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч п`ятсот тридцять) грн 40 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом 33 768 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) дол. США 06 центів, що еквівалентно 724 184 (сімсот двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 95 коп., суми заборгованості за відсотками 31 074 (тридцять одна тисяча сімдесят чотири) дол. США 27 центів, що еквівалентно 666 414 (шістсот шістдесят шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн.. 28 коп., суми пені за несвоєчасне погашення кредиту 10 090 (десять тисяч дев`яносто) дол. США 08 центів, що еквівалентно 216 390 (двісті шістнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 49 коп., суми пені за несвоєчасне повернення відсотків – 7 625 (сім тисяч шістсот двадцять п`ять) дол. США 75 центів, що еквівалентно 163 540 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот сорок) грн. 68 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок, що складається з житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А», житловою площею 19,6 кв. м, та надвірних споруд: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа – № 1-4, мостіння – І, цистерна – ІІ, шахта – ІІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Позивач вказує, що відповідачем вказане рішення суду не виконується, за наслідком чого враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, у відповідача наявна заборгованість за відсотками нарахованими за період з березня 2017 року по лютий 2022 року. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року у задоволені позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 03.12.2024 року о 15:00 год. сторони по справі не з`явились.
Від представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» надійшла заява про розгляд поданої АТ «Сенс Банк» апеляційної скарги без його присутності в судовому засіданні на 03.12.2024 року.
Відповідач ОСОБА_1 про причини не явки в судове засідання 03.12.2024 року о 15:00 год. не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подав.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин не участі відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні 03.12.2023 року о 15:00 год. судом апеляційної інстанції не встановлена, а заявник (скаржик), який подав заяву про розгляд його апеляційної скарги без пристуності представника в судовому засіданні, реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторні по справі при таких обставинах не є порушенням прав сторін щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи у позові Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 12 279,61 доларів, суд першої інстанції виходив з недоведеності жодними доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року у заявленому розмірі, а також факт прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак подані до суду нарахування на визначену суму заборгованості в сумі 12 279,61 доларів США є необґрунтованими.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. 
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
27.12.2007 року між АКБСР «УкрСоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007/13-2.06/811, який банком було виконано в повному обсязі шляхом надання відповідачці кредиту в сумі 35000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних, строком по 26.12.2022 року.
У той же день для забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту між банком та  ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2776, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіня, яке складається з житлового будинку під літ. «А» житловою площею 19,6 кв. м. та надвірних споруд: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1-4, мостіння I, цистерна II, шатхта III, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено в повному обсязі.
У рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року у розмірі 82 588 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) доларів США 16 центів, що в гривневому еквіваленті становить 1 770 530 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч п`ятсот тридцять) грн 40 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом 33 768 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) дол. США 06 центів, що еквівалентно 724 184 (сімсот двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 95 коп., суми заборгованості за відсотками 31 074 (тридцять одна тисяча сімдесят чотири) дол. США 27 центів, що еквівалентно 666 414 (шістсот шістдесят шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн.. 28 коп., суми пені за несвоєчасне погашення кредиту 10 090 (десять тисяч дев`яносто) дол. США 08 центів, що еквівалентно 216 390 (двісті шістнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 49 коп., суми пені за несвоєчасне повернення відсотків – 7 625 (сім тисяч шістсот двадцять п`ять) дол. США 75 центів, що еквівалентно 163 540 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот сорок) грн. 68 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок, що складається з житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А», житловою площею 19,6 кв. м, та надвірних споруд: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа – № 1-4, мостіння – І, цистерна – ІІ, шахта – ІІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Виконання даного рішення відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).
12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-банк» шляхом затвердження його в новій редакції.
30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме – змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Позивач вказує, що відповідачем вказане рішення суду не виконується, за наслідком чого враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, у відповідача наявна заборгованість за відсотками нарахованими за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.
Судова колегія виходить з наступного.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України серед яких передбачено і відшкодування збитків.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 8.35. постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14?591цс18).
У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором від 27 грудня 2007 року, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з вимогою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено в повному обсязі.
У рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року у розмірі 82 588 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) доларів США 16 центів, що в гривневому еквіваленті становить 1 770 530 (один мільйон сімсот сімдесят тисяч п`ятсот тридцять) грн 40 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом 33 768 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) доларів США 06 центів, що еквівалентно 724 184 (сімсот двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 95 коп., суми заборгованості за відсотками 31 074 (тридцять одна тисяча сімдесят чотири) доларів США 27 центів, що еквівалентно 666 414 (шістсот шістдесят шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн.. 28 коп., суми пені за несвоєчасне погашення кредиту 10 090 (десять тисяч дев`яносто) доларів США 08 центів, що еквівалентно 216 390 (двісті шістнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 49 коп., суми пені за несвоєчасне повернення відсотків – 7 625 (сім тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США 75 центів, що еквівалентно 163 540 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот сорок) грн. 68 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок, що складається з житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А», житловою площею 19,6 кв. м, та надвірних споруд: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа – № 1-4, мостіння – І, цистерна – ІІ, шахта – ІІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Виконання даного рішення відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
Отже, судовим рішенням від 27 жовтня 2015 року у справі № 521/7328/15 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника ОСОБА_1 перед банком у розмірі 82588,16 доларів США та його порушення, а також відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17,від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
Від наведених висновків Велика Палата Верховного Суду не відступала.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 752/9858/21.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував та не звернув уваги, що виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 рокубуло зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який втратив чинність 23.09.2021 року.
Тобто Банк був обмежений у примусовому виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з часу набуття рішенням суду законної сили і до 23.09.2021 року, в той час, як боржник не виявив ініціативи у добровільному виконані рішення суду у вказаний період.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.
Аналогічний висновок викладений к постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 752/9858/21
Тому суд дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову банку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 3 % річних у зв`язку з непогашенням кредитної заборгованості, залишивши поза увагою, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Ухвалюючи власне судове рішення, колегія суддів виходить з того, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» пов`язуються з простроченням боржником виконання зобов`язань у розмірі 82588,16 доларів США, згідно з заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2015 року у справі № 521/7328/15-ц, яке, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 24.04.2017 року.
При таких обставинах прострочення виконання даного зобов`язання (судового рішення) не могло настати до набрання ним чинності.
Тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зазначеного зобов`язання з 12.03.2017 року до 24.04.2017 року слід залишити без задоволення по суті.
Виходячи з того, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року у у справі № 521/7328/15-ц, яке набрало законної сили 24.04.2017 року, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року у розмірі 82588,16 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки і це рішення суду не виконано, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % процентів річних з 24.04.2017 року.
Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).
Відповідачем заява про застосування позовної давності не подана ані в письмовому вигляді, ані заявлена усно.
Враховуючи наведене відсутні підстави для застосування позовної давності та обмеження розрахунку заборгованості трьома останніми роками, які перебували зверненню до суду.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 24.04.2017 року до 23.02.2022 року.
Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» необхідно стягнути 3 % річних за період з 24.04.2017 року (дата набрання чинності рішенням суду по 23 лютого 2022 року (гранична дата, заявлена позивачем у позові) у розмірі 11950,40 доларів США (82588,16*3%/365* 1760 днів прострочення з 24.04.2017 року до 23.02.2022 року).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення районного суду – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання визначеного рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2015 року заборгованості за 3% річних, що становить 11950,40 доларів США. В решті позову слід відмовити.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за подання позову до суду і за подання апеляційної скарги «Сенс Банк» сплатив судовий збір у розмірі відповідно 6735,72 грн. та 10103,58 грн. і в порядку апеляційного перегляду справи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, то сплачени й судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.
Оскільки в порядку перегляду справи в апеляційному порядку з відповідача на користь позивача стягнуто 11950,40 доларів США, що становить 97% від заявлених вимог 12279,61 доларів США.
Тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню скудовий збір у розмірі (6735,72 + 10103,58) * 97% = 16334 грн. 12 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ: 23494714) заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2007/13-2.06/811 від 27.12.2007 року у розмірі 11 950,40 доларів США.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ: 23494714) судовий збір у розмірі 16 334 грн. 12 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.12.2024 року.

Головуючий:                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова