У х в а л а
3 лютого 2025 року
м. Київ
Справа № 205/1758/23
Провадження № 61-14159ск24
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) 
на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_3 та скаржника за участю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фартушної Тетяни Миколаївни (далі - нотаріус) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та стягнення відшкодування моральної шкоди і 
в с т а н о в и в :
1.           17 жовтня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2024 року.
2.           18 листопада 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржник повинен був: (1) зазначити відомості про наявність або відсутність у нього електронного кабінету; (2) вказати дату отримання копії постанови апеляційного суду та за наявності надати докази на підтвердження цієї дати; (3) конкретизувати підстави для касаційного оскарження; (4) надати копію свідоцтва учасника бойових дій відповідно до кількості учасників справи; (5) сплатити 12 518,60 грн судового збору.
3.           13 грудня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу. До скарги додав квитанцію про сплату 12 518,60 грн судового збору та три її копії для інших учасників справи, три копії свідоцтва учасника бойових дій і копію уточненої касаційної скарги. В останній зазначив дату отримання копії оскарженої постанови.
4.           Верховний Суд вважає, що скаржнику слід продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги.
4.1.       За змістом пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - Закон № 3200-IX) у касаційній скарзі повинні бути зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. 
4.1.1.  Якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей (частина восьма статті 14 ЦПК України у редакції Закону № 3200-IX). 
4.1.2.  Скаржник в касаційній скарзі та в уточненій її редакції вказав, що у нього відсутня електронна адреса, однак всупереч пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України про наявність або відсутність у нього електронного кабінету так і не зазначив. Від обов`язку зазначити такі відомості не звільнений, бо подав касаційну скаргу й уточнену її редакцію поштою.
4.2.       За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
4.2.1.  Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);
(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
4.2.2.  За змістом наведених приписів, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище чотирьох), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).
4.3.        Скаржник в уточненій редакції касаційної скарги навів таке ж, як і в касаційній скарзі від 17 жовтня 2024 року, обґрунтування підстав касаційного оскарження, не конкретизувавши їх, як того вимагає частина друга статті 389 ЦПК України. Тому має навести відповідне обґрунтування до однієї чи декількох таких підстав.
5.           Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України).
5.1.       Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).
5.2.       Верховний Суд вважає, що встановлений процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалівід 18 жовтня 2024 року, слід продовжити на п`ять днів із дня вручення скаржнику копії цієї ухвали про продовження процесуального строку. 
6.           Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).
6.1.       У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали Верховний Суд вважатиме касаційну скаргу неподаною та поверне її скаржнику.
Керуючись статтями 120, 127, 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК України,
у х в а л и в :
продовжити  ОСОБА_1 на п`ять днів із дня вручення цієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скаргина постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за участю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фартушної Тетяни Миколаївни як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та стягнення відшкодування моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя 	 	Д. А. Гудима