Номер провадження: 33/813/567/25
Номер справи місцевого суду: 509/1465/24 
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10.03.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                Громік Р.Д.
за участю секретаря:                                                        Скрипченко Г.В.,
за участі:
захисника                                                                Рашкевич С.О.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу серії ААД № 1952776 від 03.03.2024 вбачається, що 03 березня 2024 року о 00 годин 54 хв. водій ОСОБА_1 , під час дії воєнного стану, керувала транспортним засобом марки «Хонда» д.p.н. НОМЕР_1 по автодорозі Т-16-47 в селі Санжійка на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, почервоніння очей), від проходження експертизи на стан алкогольного сп`яніння на апарат та в медичному закладі водій відмовилася, чим порушила п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) відеозапис з бодікамер поліцейських має переривчастий та вибірковий характер, що не дає змоги встановити послідовність подій;
2) ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції – скасувати та постановити нову, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 1952776 від 03.03.2024 вбачається, що 03 березня 2024 року о 00 годин 54 хв. водій ОСОБА_1 , під час дії воєнного стану, керувала транспортним засобом марки «Хонда» д.p.н. НОМЕР_1 по автодорозі Т-16-47 в селі Санжійка на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, почервоніння очей), від проходження експертизи на стан алкогольного сп`яніння на апарат та в медичному закладі водій відмовилася, чим порушила п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Однак, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, апеляційний суд погоджується із доводами ОСОБА_1 , що дії працівників поліції не відповідали вимогам чинного законодавства щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 1952776 від 03.03.2024 долучено диск з відеозаписами з місця подій (а.с. 6).
Також у матеріалах справи наявний оптичний диск з відеозаписами подій 03.03.2024, який було надано на запит Овідіопольського районного суду Одеської області №509/1465/24/6885/2024 від 08 липня 2024 року (а.с. 28-30).
Однак, під час огляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення №509/1465/24 було виявлено пошкодження диску без напису (а.с. 6) та відсутність відеозаписів на оптичних дисках (а.с. 6, 30), доданих до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №195276 від 03.03.2024, про що складено відповідний акт від 14.02.2025.
Тому з метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги по суті 17 лютого 2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надіслано запит щодо направлення на адресу апеляційного суду матеріалів відеофіксації за протоколом про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 від 03 березня 2024 року.
19 лютого 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду надіслано оптичний диск з матеріалами відеофіксації.
24 лютого 2025 року в судовому засіданні в присутності адвоката Рашкевич С.О. було оглянуто три відеозаписи з назвами «0002022_00018420240303010735_0001», «0002022_00018420240303013058_0002», «0002022_00018420240303014832_0005».
Проте під час промови адвокат Рашкевич С.О. в судовому засіданні, що відбулось 24 лютого 2025 року, зазначила, що в суді першої інстанції ознайомилася з 5 (п`ятьма), а можливо і більшою кількістю відеозаписів, посилання на які містяться в її апеляційній скарзі.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, 24 лютого 2025 на адресу Овідіопольського районного суду Одеської області та Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області надіслано запит щодо надання всіх матеріалів відеофіксації за протоколом про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 від 03 березня 2024 року.
05 березня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов оптичний диск вже з 5 відеофайлами, які фіксують такі події:
-у відеозаписі «0002022_00018420240303010735_0001» зафіксовані події 03.03.2024 з 01:07:35 до 01:11:26. Долучений до матеріалів справи відеозапису фіксує спілкування між поліцейськими та факт заповнення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , але останньої на відеозаписі зафіксовано не було;
-у відеозаписі з назвою «0002022_00018420240303013058_0002» фіксуються події у проміжок часу з 01:31:00 по 01:35:56, а саме спробу працівників патрульної поліції ознайомити ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак остання неодноразово зазначила, що готова пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, проте працівниками поліції повідомлено, що вже раніше ними було зафіксовано таку відмову (хронометраж відео 00:00:30-00:01:49);
-відеозапис з назвою «0002022_00018420240303013558_0003» фіксує події з 01:35:57 по 01:38:55, які відбувались в службовому автомобілі патрульної поліції під час заповнення протоколу;
-відеозапис з назвою «0002022_00018420240303014629_0004» фіксує події з 01:46:30 по 01:48:23, які також відбувались в службовому автомобілі патрульної поліції під час заповнення протоколу;
-відеозапис з назвою «0002022_00018420240303014832_0005» фіксує події з 01:48:32 по 01:49:33, які також відбувались в службовому автомобілі патрульної поліції та пов`язані зі спробами ознайомити ОСОБА_1 зі складеним відносно неї протоколом про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З протоколу вбачається, що момент зупинки ОСОБА_1 відбувався приблизно о 00 годин 54 хв. 03 березня 2024 року, а перший відеозапис містить фрагменти з  01:07:35 до 01:11:26, а наступні відеозаписи розпочинаються з 01:31:00 по 01:38:55 та з 01:46:30 по 01:49:33.
Тобто, досліджені відеозаписи не містять фрагменту розмови працівників поліції та ОСОБА_1 у період з 00:00:54 по 01:07:35 та з 01:38:56 по 01:56:29
З одного відеозапису дійсно вбачається, що працівник поліції пояснив, що ОСОБА_1 вже попередньо відмовилася від такого огляду, а тому під час ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення не можуть провести огляд на стан алкогольного сп`яніння, а відеозаписи відмови буду надані до суду, що зафіксовано на 00:00:30-00:01:49 хв. (диск 1, файл «0002022_00018420240303013058_0002»).
Проте суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги вищезазначений факт як належне проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з огляду на наступне.
Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно із Розділом ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною 5 статті 266 КУпАП встановлено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оглянуті відеозаписи не дають можливості встановити його узгодженість з іншими даними, що не дає змогу всебічно, повно й неупереджено встановити всі обставини справи.
Наявні в матеріалах справи відеозаписи мають вибірковий та фрагментарний характер, що а саме відсутній момент повідомлення ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, роз`яснення порядку проведення огляду, а також не зафіксована відмова останньої від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, відеофіксація здійснювалась працівниками поліції з порушенням вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП, а тому апеляційний суд не приймає його як належний доказ у справі.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на, що матеріали справи дійсно не містять відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі та приймає дане твердження до уваги з огляду на таке.
Пунктом 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).
За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Тобто, працівниками поліції було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а тому результати огляду на стан алкогольного сп`яніння є недійними.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Підсумовуючи вищевикладене, порушення допущенні поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , свідчать про недотримання порядку його проведення, а тому, на підставі ст. 266 КУпАП, вважаю за необхідне визнати результати такого огляду недійсними.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Такий висновок неоднаразово висловлений Європейським судом з прав людини.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Суд зауважує, що в справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.
Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 січня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік