Справа № 346/5105/24 
Провадження № 22-ц/4808/254/25 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
                       секретаря                        Кузнєцова В.В.,
                       з участю                представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 грудня 2024 року під головуванням судді Яремин М.П. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , а 26.08.2023 її дядько ОСОБА_3 . Вони проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , після смерті якої її власником фактично став її чоловік ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом.
З метою оформлення спадщини після його смерті позивачка, як єдиний спадкоємець другої черги за правом представлення, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті, вона звернулась до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказану квартиру.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає що суд не врахував всіх доказів по справі та не з`ясував всіх обставин справи.
Зазначає, що суд не врахував, що позивачка постійно проживає в квартирі спадкодавця по АДРЕСА_2 , це є фактично її єдине житло в якому вона продовжує мешкати після смерті спадкодавця.
Апелянт вказує, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд першої інстанції не врахував норми права, що регулюють відносини, які пов`язані з спадкуванням майна, а також висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, внаслідок чого необґрунтовано відмовив у задоволені позову.
Апелянт також зазначає, що у заявленому позові належним відповідачем має бути саме Коломийська міська рада. Оскільки у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
               Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Коломийська міська рада Івано-Франківської області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Представник ОСОБА_1 адвокат Дикун І.В., апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.
ОСОБА_1 та представник Коломийської міської ради Івано-Франківської області в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
Встановлено, що згідно з даними копії посвідки про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , її батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_7 , її батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що стверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 19-20).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00042204829 від 08.11.2023, ОСОБА_8 14.05.1958 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_10 , її батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30.06.1959 року (а.с. 9, 67).
ОСОБА_7 09.07.1967 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 199 від 09.07.1967 року (а.с. 21).
ОСОБА_10 19.03.1977 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_14 », про що свідчать дані копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , актовий запис № 207 від 19.03.1977 року (а.с. 9, 68 зворот).
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 14.12.2010 року змінила ім`я на « ОСОБА_1 », що стверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 , виданого Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 38 (а.с.10).
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 2616-5000336299 від 26.01.2021 року (а.с. 11).
Згідно з випискою з рішення виконавчого комітету Коломийської міської Івано-Франківської області №266 від 12.08.1992 року, вирішено продати ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 18 ).
Відповідно до договору, посвідченого 19.08.1992 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1528, Коломийський міськвиконком в особі Остяка Богдана Михайловича на підставі вищевказаного рішення від 12.08.1992 року продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Згідно з даними виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ», виданої 30.03.2016 за № 55649, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.08.1992 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1528, зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с.89).
Як вказано стороною позивача, в зв`язку із втратою документів на вищевказану квартиру (без конкретизації їх назви), позивачем подано відповідне оголошення в газету «Вільний Голос» № 38 (2700) від 12.12.2024 року (а.с.106).
У відповідності до даних свідоцтв про смерть серії НОМЕР_6 , виданого повторно 13.07.2000 року, серії НОМЕР_7 від 28.09.2015 року та серії НОМЕР_8 від 28.08.2023 року, ОСОБА_11 померла відповідно ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Макіївка Донецької області, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, а ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Коломия Івано-Франківської області (а.с.14, 22, 23).
Згідно з даними копії технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у будинку квартирного типу ( гуртожитку), виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 26.08.2024 року, загальна площа квартири АДРЕСА_1 , становить 43,7 кв. м., житлова – 30,0 кв. м. (а.с. 15-16).
ОСОБА_3 01.03.2016 звернувся до Коломийської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_2 , а також із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину ( а.с. 78, 91).
Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43128335, виданого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. 01.03.2016 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 20 за номером у спадковому реєстрі 58653754, спадкодавець ОСОБА_2 (а.с.87).
Державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 26.05.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 142, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її чоловік ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із квартири АДРЕСА_1 . Реєстрація видачі вказаного свідоцтва у Спадковому реєстрі підтверджується даними витягу про реєстрацію № 43979661 від 26.05.2016 року (а.с. 94, 95).
ОСОБА_1 11.12.2023 звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 62 ).
Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75077715, виданого вказаним нотаріусом 11.12.2023 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 52/2023 за номером у спадковому реєстрі 71703934, спадкодавець ОСОБА_3 (а.с.69).
Листом № 01-16/205 від 05.09.2024 року приватним нотаріусом Базюк Т.В. повідомлено позивача на її усне звернення з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 про те, що у зв`язку з відсутністю у неї документів, що підтверджують право власності померлого на спадкове майно, рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання права власності на нього (а.с. 5).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
Відповідно до положень глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою.
Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відмовляючи  ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, оскільки долученими документами підтверджується право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом. 
Суд вказав про те, що втрата документу, посвідченого або виданого нотаріусом, може бути підставою для видачі його дублікату, а не визнання права власності в судовому порядку, яке є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, існування яких позивачем не доведено. Позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення її прав щодо спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутні документи, які підтверджують право власності на вказане нерухоме майно, що перешкоджало б у реалізації останньою права на оформлення спадщини щодо спірного об`єкту нерухомого майна.
Тому суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на таке.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають.
Звертаючись до суду із позовними вимогами  ОСОБА_1 вказала, що вона після смерті свого дядька  ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем другої черги, яка постійно проживала зі спадкодавцем та продовжує проживати в квартирі по АДРЕСА_2  та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказану квартиру.
У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 28.09.2015 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, а ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 28.08.2023 року помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Коломия Івано-Франківської області.
ОСОБА_3 01.03.2016 за життя звертався до Коломийської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_2 , а також із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.
Державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 26.05.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за законом про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її чоловік ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із квартири АДРЕСА_1 .
Встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіту не складав, а тому відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених ч. 2 ст. 1259 ЦК України.
Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості: перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України); друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України); третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України); четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України); п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування) (ст. 1265 ЦК України).
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга – це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц).
У своїй позовній заяві та апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона як особа, яка проживала зі спадкоємцем прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення.
Така позиція позивачки не заслуговує на увагу, оскільки з врахуванням вимог статті 1223 ЦК України та встановлених обставин справи,  ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , який є спадкодавцем спірного майна у цілому, тому не довела, що входить до будь-якої з черг спадкоємців, які мають право на спадкування за законом.
Отже, з врахування вищенаведеного є підстави вважати, що саме з цих підстав у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 слід відмовити. 
Доводи апеляційної скарги не містять підстав та не вказують на обставини для задоволення позову та скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів приходить до переконання, що постановлене судом першої інстанції рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 грудня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
       Судді:                                                                        О.В. Пнівчук                                                                                        В.А. Девляшевський