П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 990/409/24
провадження № 11-14заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Усенко Є. А.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Ступак  О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу № 990/409/24 за позовом ОСОБА_1 до члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Сасевича Олександра Михайловича та Вищої ради правосуддя про визнання протиправними дій та скасування рішення, апеляційне провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.01.2025 (суддя-доповідач Желєзний І. В., судді Жук А. В., Мартинюк Н. М., Мацедонська В. Е., Смокович М. І.),
У С Т А Н О В И Л А:
1.            Зміст позовної заяви та судового рішення, ухваленого щодо неї
1.1.       Адвокат Богомазов П. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовною заявою до члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) Сасевича  О. М. та ВРП, у якій просив:
- визнати протиправними дії члена Третьої Дисциплінарної палати ВРП Сасевича  О. М. щодо складення висновку про відмову у відкритті дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії судді Верховного Суду ОСОБА_2 під час розгляду справи № 922/856/23 (910/8719/22);
- скасувати ухвалу Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 11.12.2024 № 3591/3дп/15-24 в частині відмови у відкритті дисциплінарної скарги відносно судді Верховного Суду ОСОБА_2 під час розгляду справи № 922/856/23 (910/8719/22);
- витребувати у члена Третьої Дисциплінарної палати ВРП Сасевича О. М. висновок за результатом попередньої перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_1 на дії судді Верховного Суду ОСОБА_2 під час розгляду справи № 922/856/23 (910/8719/22).
1.2.       На обґрунтування позову зазначив, що він звернувся з дисциплінарною скаргою до ВРП щодо судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 , яка стосувалася дотримання суддею правових норм при постановленні ухвали Верховного Суду від 18.10.2024 у справі № 922/856/23 (910/8719/22), якою йому (позивачу) відмовлено у відкритті касаційного провадження та позбавлено його доступу до правосуддя. Як стверджує позивач, у дисциплінарній скарзі він зазначив про дисциплінарний проступок судді та навів конкретні відомості стосовного цього.
1.3.       Однак за результатами попередньої перевірки скарги доповідачем - членом Третьої Дисциплінарної палати ВРП Сасевичем О. М. складено висновок про відмову у відкритті дисциплінарної справи з тих підстав, що суть скарги зводиться до незгоди із судовими рішеннями. Зважаючи на цей висновок, ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 11.12.2024 № 3591/3дп/15-24 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи.
1.4.       На переконання позивача, такі дії члена Третьої Дисциплінарної палати ВРП Сасевича О. М. під час перевірки дисциплінарної скарги не відповідають критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), та порушили його право на обґрунтований, добросовісний, розсудливий, неупереджений, з дотриманням принципу рівності перед законом розгляд скарги на дії судді.
1.5.       Касаційний адміністративний суд ухвалою від 03.01.2025 відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі № 990/409/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
1.6.       Касаційний адміністративний суд виходив з того, що йому як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо законності актів, дій чи бездіяльності ВРП [пункти 2, 3 частини першої статті 266 КАС]; справи ж щодо законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат, підсудні Великій Палаті Верховного Суду [частина сьома статті 266 КАС].
1.7.       Водночас позивач оскаржує ухвалу Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 11.12.2024 № 3591/3дп/15-24 про відмову у відкритті дисциплінарної справи відносно судді, а не рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, що могло б бути підставою для розгляду скарги адміністративним судом.
1.8.       Суд першої інстанції, застосувавши норми частини другої статті 45 Закону України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), відповідно до якої рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає, виснував, що чинним законодавством не передбачено оскарження рішення Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи, зокрема, до суду.
2.            Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
2.1.        ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 03.01.2025, подав апеляційну скаргу про її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
2.2.       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ВРП є органом, що має владні повноваження, а члени ВРП здійснюють функції, пов`язані з призначенням, звільненням суддів та дисциплінарними заходами щодо суддів, тобто наділені владними повноваженнями у сфері реалізації державної влади. 
2.3.       Позивач зазначає, що ухвала Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 11.12.2024 № 3591/3дп/15-24 та висновок члена ВРП Сасевича О. М., на підставі якого постановлено цю ухвалу, за своєю правовою природою є актами індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС та містять владний припис, оскільки безпосередньо породжують правові наслідки для нього, ОСОБА_1 , у вигляді недопуску до розгляду скарги на протиправні дії судді.
2.4.       Позивач доводить, що правовий статус Дисциплінарної палати ВРП та окремо члена ВРП судом першої інстанції не досліджено та зроблено помилковий висновок про неможливість оскарження до суду ухвали ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи.
3.            Рух апеляційної скарги
3.1.       Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16.01.2025 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 03.01.2025, а ухвалою від 06.02.2025 призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
4.            Позиція відповідачів щодо апеляційної скарги позивача
4.1.       Відповідачі не реалізували право подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
5.            Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування при вирішенні спору в цій справі
5.1.       Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
5.2.       Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
5.3.       Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
5.4.       Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
5.5.       Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
5.6.       На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. 
5.7.       Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів ВРП, щодо питань обрання (призначення) на посади членів ВРП, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
5.8.       Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВРП визначені статтею 266 КАС, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат (пункт 4).
5.9.       Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів (частина друга статті 266 КАС).
5.10.    Судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата Верховного Суду. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано (частина п`ята статті 266 КАС).
5.11.    Водночас згідно із частиною сьомою статті 266 КАС на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
5.12.    У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (до прикладу, пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
5.13.    Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
5.14.    Закони України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та № 1798-VIII визначають підстави та процедуру притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
5.15.    Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП (частина друга статті 42 Закону № 1798-VIII).
5.16.    Частиною третьою статті 42 Закону № 1798-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження включає:
1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;
2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;
3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
5.17.    Відповідно до частини четвертої статті 35 Закону № 1798-VIII рішення Дисциплінарної палати ВРП може бути оскаржено до ВРП.
5.18.    Водночас положеннями частини другої статті 45 Закону № 1798-VIII визначено, що рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає.
5.19.    Аналіз наведених правових норм свідчить, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про відмову у відкритті дисциплінарної справи, зокрема, до суду.
5.20.    Застосувавши норму пункту 1 частини першої статті 170 КАС у подібних процесуальних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18.11.2021 у справі № 9901/302/21, від 13.05.2021 у справі № 9901/378/20 так само висновувала, що ухвала Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи не може бути самостійним предметом судового розгляду. 
5.21.    Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування ухвали Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 11.12.2024 № 3591/3дп/15-24 в частині відмови у відкритті дисциплінарної скарги відносно судді Верховного Суду ОСОБА_2 під час розгляду справи № 922/856/23 (910/8719/22). Тобто позивач оскаржує рішення Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи, що не підлягає оскарженню. Ця ухвала Третьої Дисциплінарної палати ВРП не є рішенням ВРП, ухваленим за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, як того вимагають норми частини  сьомої статті 266 КАС та яке підлягає оскарженню.
5.22.    Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
5.23.    Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений у цій справі позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а відтак правильно відмовив у відкритті провадження у цій справі.
5.24.    Стосовно доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про обмеження його в доступі до суду слід зазначити, що законодавчі обмеження можливості оскарження діяльності суб`єкта владних повноважень не шкодять самій суті права на доступ до суду.
5.25.    У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
5.26.    Частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
5.27.    У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
5.28.    Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не дають підстав для оцінки ухвали Касаційного адміністративного суду від 03.01.2025 як незаконної та/або необґрунтованої.
6.            Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
6.1.       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
6.2.       Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3.       Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в цій справі, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 03.01.2025 - без змін.
Керуючись статтями 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.01.2025 у справі № 990/409/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідачка                                                                                   Є. А. Усенко
Судді:                                    О. О. Банасько                                            О. В. Кривенда
                                                О. Л. Булейко                                                              М. В. Мазур
Ю. Л. Власов                                                С. Ю. Мартєв
                                                І. А. Воробйова                                            С. О. Погрібний
                                                М. І. Гриців                                                   О. В. Ступак
                                                О. А. Губська                                               І. В. Ткач
                                                Ж. М. Єленіна                                              О. С. Ткачук
                                                В. В. Король                                                 В. Ю. Уркевич
                                                                                                                        Н. В. Шевцова