КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
15 січня 2025 року
м. Київ
провадження №22-ц/824/2702/2025
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів  судової палати з розгляду цивільних справ  головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),
суддів - Приходька К. П., Гаращенка Д. Р.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі заявника ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у складі судді Осаулова Н. А.
від 19 серпня 2024 року
у цивільній справі № 381/3861/24 Фастівського міськрайонного суду Київської області
за заявою ОСОБА_1 , 
заінтересована особа: Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 
про встановлення факту смерті,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області, заінтересована особа: Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із заявою в порядку окремого провадження, у якій просила суд встановити факт смерті своєї бабусі - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Московській області Димитрівському районі с. Протасово, що на території російської федерації.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що через повномасштабне вторгнення росії на територію України тітка заявника - ОСОБА_3 , вивезла бабусю заявника - ОСОБА_2 , на територію російської федерації, де остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що органом вказаної держави видано відповідне свідоцтво про смерть. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для належного оформлення спадкових прав. Отримати свідоцтво про смерть українського зразка у відповідних органах неможливо, а дипломатичні відносини з російською федерацією на даний час розірвано. При цьому, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 не має юридичної сили на території України без відповідної легалізації, а засвідчити апостилем свідоцтво можливості немає, так як у заявника відсутній його оригінал, а тому ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою у порядку п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року заяву залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
Вказувала, що заявниця просила встановити факт смерті її бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території рф де і був засвідчений факт смерті. Оскільки дипломатичні відносини розірвано з рф, засвідчення факту смерті представниками дипломатичних установ стало неможливим. Через вказані обставини  заявниця не може зареєструвати факт смерті її бабусі - ОСОБА_2 та отримати свідоцтво про смерть згідно вимог чинного законодавства України. Померла проживала у м. Фастові, Київської області, мала паспорт громадянки України, докази чого містяться в справі. Заявниця є єдиною онукою померлої ОСОБА_2 і встановленні факту смерті їй необхідно для подальшого вступу в спадщину. 
Вважає, що за наведених обставин, її особисті немайнові та майнові права, як спадкоємця майна громадянина України перебувають у стані правової невизначеності, адже фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , заявник позбавлена права на оформлення спадщини.
Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у пояснення на апеляційну скаргу, зазначає, що територія села Жуковка Жуковського району Брянської області, де померла ОСОБА_2 не є територією України чи окупованою територією, а є територією російської федерації. Факт смерті ОСОБА_2 зареєстрований іноземним органом. Дія Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року зупинені з 27 грудня 2022 року на підставі Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах  та Протоколу  до Конвенції  від 22 січня 1993 року». Оскільки  свідоцтво про смерть бабусі заявниці видане органом держави агресора - російської федерації після повномасштабного  вторгнення росії в Україну, тому не може бути підставою для реєстрації смерті на території України. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала із викладених в ній підстав та доводів, просила про її задоволення.
Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У поданих поясненнях на апеляційну скаргу просила розглядати справу у відсутність її представника.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення заявниці ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , громадянка України, являється бабусею заявника ОСОБА_1 .
Мати заявника ОСОБА_4 , відмовилася від спадщини після смерті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , про що подала заяву від 06.08.2024 року. Справжність підпису ОСОБА_4 засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кіхтенко Т. О.
Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту смерті ОСОБА_2 в судовому порядку,  ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 померла на території російської федерації, на підтвердження чого надала фотокопію свідоцтва про смерть, що видане відділом ЗАГС Жуковського району управління ЗАГС Брянської області від 21.05.2024 року, у якому вказано що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка російської федерації, місце народження: Московська обл., Димитрівський р-н, с. Протасово, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у російський федерації Брянська обл., Жуковський р-н, м. Жуковка. 
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.
Оскільки свідоцтво про смерть бабусі заявника видано на підставі законодавства іноземної держави, на території якої вона померла, й до нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року та статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», які передбачають порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку шляхом проставлення апостилю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_2 . При цьому суд вважав безпідставними посилання заявника на неможливість отримання оригіналу свідоцтва про смерть, оскільки встановлення факту смерті на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, стосується випадку неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті особи, яка настала на території України, а не на території іншої держави, зокрема, російської федерації.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Однією з визначених ЦПК України процедур, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть, є встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина перша-друга статті 318 ЦПК України).
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
З огляду на наведене умовою ухвалення судового рішення про встановлення факту смерті особи, є не тільки доведення належними й допустимими доказами факту смерті особи, а й встановлення неможливості його реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України.
Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту смерті громадянки України ОСОБА_2 з підстав визначених  п. 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, ОСОБА_1 вказувала, що у неї відсутній засвідчений апостилем оригінал чи дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 від 21.05.2024 року, що видане відділом ЗАГС Жуковського району управління ЗАГС Брянської області, адже свідоцтво про смерть отримувала тітка заявниці, ОСОБА_5 , апостилювати яке на даний час у зв`язку із збройним конфліктом не можливо. 
Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до пунктів 5 та 8 глави 1 розділу II вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом заяви ОСОБА_1 та відповідно до поданого свідоцтва про смерть від 21 травня 2024 року іноземним органом реєстрації (російської федерації) зареєстрований факт смерті громадянки російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таке свідоцтво в розумінні ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022 р., є документом, що виданий уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, й визнається дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відсутність у заявниці оригіналу свідоцтва та існування перешкод у його легалізації, не є визначеною пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України підставою для встановлення факту смерті, адже за наведених заявницею обставин та наданих документів, смерть громадянки російської федерації ОСОБА_2 не підлягала реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України.
Так, відповідно до положень статей 4 та 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державну реєстрацію актів цивільного стану (народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті) громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України. 
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України. Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 червня 2001 р. за № 473/5664 реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання.
Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами, держави перебування.
24 лютого 2022 року Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. В подальшому, Міністерство закордонних справ України повідомило про припинення виконання своїх функцій Посольством України в Москві та консульських установ України на території РФ.
Таким чином, зважаючи на припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ, консульська дія з реєстрації смерті громадян України, померлих за кордоном, не може бути вчинена Посольством України в РФ, хоча Консульська конвенція, ратифікована Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3934-ХІІ досі залишається чинною. 
З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що факт смерті громадянки російської федерації ОСОБА_2 , засвідчений свідоцтвом про смерть російської федерації, не підлягає реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України, підстави для встановлення судом факту смерті такої особи, відповідно до положень пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України відсутні.
Разом із тим, доказів які достовірно свідчать про смерть в певний час і за певних обстави (17 травня 2024 року за межами України) громадянки Українки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть, висновку експерта, інших письмових доказів; речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник, матеріали справи не містять, та про їх наявність ОСОБА_1 не зазначала. Подані до апеляційної скарги медичні довідки та довіреність на представницькі дії, відомостей про обставини смерті громадянки України ОСОБА_2 не містять.
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява N 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 жовтня 2023 року (справа № 499/895/19).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування  судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складений 20 січня 2025 року.
 
Судді:                                                                                                                     Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                                Д. Р. Гаращенко
 
                                                                                                                                К. П. Приходько