ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       14 січня 2025 року                                                        м. Чернівці
                       Справа № 724/1990/24
                                                                Провадження №22-ц/822/109/25 
Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       головуючого - Литвинюк І. М., 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н., 
секретар - Собчук І.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційної скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Кутровська Наталія Михайлівна , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2024 року, головуючий у І-й інстанції - Скрипник С.М., 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
Не погодившись з указаною ухвалою, представником позивача Кутровською Н.М. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що з моменту відкриття провадження у справі позивач на перше судове засідання з`явився, однак відповідач подала клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із залученням адвоката.
Надалі представник відповідача двічі подавала заяви про перенесення судового розгляду у зв`язку із зайнятістю, про що було повідомлено представника позивача, в той же час представником позивача подавалися заяви про розгляд справи у відсутності позивача та його представника (19.09.2024 та 23.10.2024).
З матеріалів справи вбачається, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи, в той же час представник позивача 22 жовтня 2024 року надавав відповідну заяву про розгляд справи без його участі, проте просив не завершувати судовий розгляд.
Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та постановив ухвалу про залишення позову без розгляду. При цьому виходив з того, що належним чином повідомлений позивач та його представник повторно не з`явились у судове засідання без поважних причин, хоча позивач не був повідомлений взагалі, а представник про час та дати судових засідань дізнавався з сайту «судова влада».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.
Залишаючи позов без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з неявки позивача та його представника у судові засідання 12 листопада 2024 року та 28 листопада 2024 року, які були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, на адресу суду від представника позивача надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, однак жодних підтверджуючих доказів зайнятості в інших судових засіданнях долучено не було.
Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам процесуального права ухвала районного суду не відповідає, виходячи з наступного. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 2, 4 статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
Частиною восьмою статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є:
1) день вручення судової повістки під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (частина 3 статті 211 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.
Відтак норми частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 20 травня 2021 року у справі № 522/13928/15 (провадження № 61-2134св21), від 18 серпня 2021 року у справі № 495/9414/15-ц (провадження № 61-5230св21), від 10 лютого 2022 року в справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що:
«88. Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
90. Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
91. Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).
92. Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
93. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)».
З матеріалів справи вбачається наступне.
05 серпня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено на 02 вересня 2024 року проведення підготовчого засідання.
02 вересня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкладено розгляд справи на 19 вересня 2024 року та в подальшому відкладено на 23 жовтня 2024 року. 
22 жовтня 2024 року представник позивача Кутровська Н.М. на адресу суду першої інстанції подала заяву про проведення судового засідання без її участі (а.с.55). 
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 10 год 00 хв. 12 листопада 2024 року.
12 листопада 2024 року судом першої інстанції відкладено розгляд справи на 28 листопада 2024 року. 
Матеріали справи містять відомості про направлення судової повістки про виклик до суду на 12 листопада 2024 року та на 28 листопада 2024 року на електронну адресу представника позивача Кутровської Н.М.. « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Колегія суддів звертає увагу, що частиною восьмою статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При залишенні позовної заяви без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що у судові засідання, які були призначені на 12 листопада 2024 року та на 28 листопада 2024 року, позивач ОСОБА_1 та його представник Кутровська Н.М. не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Суд першої інстанції не врахував, що про судові засіданні, призначені на 12 листопада 2024 року та на 28 листопада 2024 року, представник позивача Кутровська Н.М. повідомлялася виключно шляхом направлення повідомлення на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 62, 70 зворот), що не може вважатись належним повідомленням учасника справи про дату, час та місце судового розгляду, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо належного її повідомлення про дату, час та місце судового розгляду.
Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 522/6914/20 (провадження № 61-15268св23).
Також матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача ОСОБА_1 про судові засідання, які були призначені на 14 листопада 2024 року та на 28 листопада 2024 року. 
Подані представником позивача Кутровською Н.М. 11 листопада 2024 року та 28 листопада 2024 року заяви про відкладення розгляду справи, призначену на 12 листопада 2024 та на 28 листопада 2024 року відповідно, не може свідчити про належне повідомлення учасника справи про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача та його представника про судові засідання, які були призначені на 14 листопада та 28 листопада 2024 року.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 22 жовтня 2024 року адвокат Кутровська Н.М. подала заяву про розгляд справи без її участі, що також свідчить про безпідставність залишення позову без розгляду, а наявність підстав для розгляду справи по суті.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
У відповідності до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, розподіл судового збору, сплаченого скаржником за подачу апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи за загальними правилами, передбаченими статтею 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Кутровська Наталія Михайлівна , задовольнити. 
Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 14 січня 2025 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                                Н.К. Височанська 

       І.Н. Лисак