Справа № 462/6105/23                         Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С. 
Провадження № 22-ц/811/2717/24         Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Псярук О.В.
за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні спільним допоміжним приміщенням гуртожитку,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив зобов`язати відповідачку надати йому безперешкодний доступ та ключі до приміщення загального користування (допоміжне приміщення гуртожитку) – холу під літерою LXII, площею 18,5 кв.м. на другому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником кв. АДРЕСА_2 .Вигоди 36. Його квартира, як і квартири третіх осіб у даній справі розташована у правій стороні другого поверху гуртожитку. На другому поверсі також розташоване приміщення загального користування (допоміжне приміщення гуртожитку) хол, що позначене під літерою LXII, яке протягом всього часу існування гуртожитку використовувалося його мешканцями за його призначенням, а саме з початку побудови гуртожитку як загальна кімната для відпочинку, а згодом для зберігання речей, інвентарю мешканців вказаного поверху, а також для задоволення потреб мешканців. Після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади міста Львова його мешканці отримали можливість здійснювати приватизацію займаних ними житлових приміщень, в тому числі і загального користування за умови дотримання вимог і порядку встановленого чинним законодавством та згоди мешканців гуртожитку. Вважає, що відповідачка здійснила самозахоплення частини холу загального користування, а згодом встановила металеві двері на вході в дане приміщення, відтак Залізнична районна адміністрація не могла всупереч волі мешканців та закону погоджувати останній його переобладнання під житлове приміщення. Зазначає, що незважаючи на те, що на підставі постанови суду апеляційної інстанції скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_4 » відповідачка продовжує займати спірне приміщення холу загального користування та відмовляється надавати доступ до нього позивачу та іншим мешканцям.
На підставі наведеного просив задовольнити його позов. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06.08.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права.
Сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень залишено за позивачем.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_3 . Його квартира, як і квартири третіх осіб у цій справі, розташована у правій стороні другого поверху гуртожитку. На другому поверсі також розташоване приміщення загального користування (допоміжне приміщення гуртожитку) хол, що позначене під літерою LXII, яке протягом всього часу існування гуртожитку використовувалося його мешканцями за його призначенням, а саме з початку побудови гуртожитку як загальна кімната для відпочинку, а згодом для зберігання речей, інвентарю мешканців вказаного поверху, а також для задоволення потреб мешканців. Після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади міста Львова його мешканці отримали можливість здійснювати приватизацію займаних ними житлових приміщень, в тому числі і загального користування за умови дотримання вимог і порядку встановленого чинним законодавством та згоди мешканців гуртожитку. Вважає, що відповідачка здійснила самозахоплення частини холу загального користування, а згодом встановила металеві двері на вході в дане приміщення, відтак Залізнична районна адміністрація не могла всупереч волі мешканців та закону погоджувати останній його переобладнання під житлове приміщення. Зазначає, що незважаючи на те, що на підставі постанови суду апеляційної інстанції скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 №211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_4 » відповідачка продовжує займати спірне приміщення холу загального користування та відмовляється надавати доступ до нього позивачу та іншим мешканцям. Суд першої інстанції дійшов до необгрунтованого висновку про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права, так як не вказав вимогу про зобов`язання відповідача привести спірне приміщення до попереднього стану, оскільки особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту, та в даному випадку позивач в своїй позовній заяві зазначав, що має місце порушення його прав, як співвласника спірного приміщення саме у зв`язку із обмеженням відповідачем доступу до нього йому та іншим мешканцям гуртожитку, а тому виходячи з підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту спрямований на забезпечення йому доступу до приміщення загального користування буде ефективним, та відповідатиме меті відновлення порушеного права позивача, окрім цього, вказане приміщення вже тривалий час використовувалося мешканцями не за його первісним призначенням, а саме як кімната відпочинку, а використовувалося як комірка у зв`язку із браком такого роду приміщень для зберігання речей.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради від 20.12.2013 № 962 «Про передачу гуртожитку на АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Львова» запропоновано, зокрема, міській раді прийняти у власність територіальної громади м. Львова гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».
Ухвалою Львівської міської ради від 20.03.2014 № 3192 прийнято у власність територіальної громади м. Львова гуртожиток на АДРЕСА_1 від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».
Ухвалою Львівської міської ради від 20.11.2014 № 4121 надано дозвіл на приватизацію житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень у гуртожитку на АДРЕСА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про право власності від 17.08.2015 ОСОБА_1 є власником житлового приміщення № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 № 211 затверджено висновок міжвідомчої комісії – протокол від 05.04.2016 № 11 § 3. ОСОБА_4 , наймачу житлового приміщення АДРЕСА_4 , погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ на ІІ поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_11 ; зобов`язано ОСОБА_4 переплановані житлові приміщення здати в експлуатацію у встановленому порядку.
Постановою Львівського апеляційного суду від 28.04.2022 у справі № 462/1055/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.07.2023, задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 № 211.
Відповідно до копій актів від 26.05.2022 та від 31.07.2023, затверджених директором ЛКП «Сяйво», при обстеженні виявлено, що частиною площі (18,5 м2) існуючого холу під літ.LXII (ІІ поверху) користується мешканка кв АДРЕСА_4 ОСОБА_4 .
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач – це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з частинами першою-другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання ОСОБА_4 надати йому безперешкодний доступ та ключі до холу під літерою LXII, площею 18,5 кв.м. на другому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житлове приміщення в гуртожитку від 24.06.2020 юридичний департамент Львівської міської ради посвідчив, що житлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_5 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Загальна площа житлового приміщення – 35,2 кв.м.
З технічного паспорта на жиле приміщення № 57 вбачається, що до його складу включено спірне приміщення загального користування – хол під літерою LXII, площею 18,5 кв.м.
Відповідно, вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання надати позивачу безперешкодний доступ та ключі до холу під літерою LXII, площею 18,5 кв.м. прямо впливає на права та інтереси не тільки ОСОБА_4 , але й інших співвласників приміщення № 57 – ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачкою лише ОСОБА_4 , тоді як інший повнолітній співвласник вказаного приміщення – ОСОБА_12 не залучена до участі у розгляді цієї справи як співвідповідач. 
Отже, позов пред`явлений не до всіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , однак помилився щодо мотивів такої відмови, рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2024 року змінити.
Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 14.02.2025

Головуючий                
                                       
Судді