ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/738/24  Номер провадження 22-ц/814/814/25	Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О.О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Шаровою-Айдаєвою О.О., повний текст рішення складений – 22 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В:

15.04.2024 представник ОСОБА_3 – адвокат Штепа Д.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, в якому просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 110 764,50 грн по виконавчому провадженню №55384768, судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі №542/1161/17 стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_3 , починаючи з 07.08.2017, і до досягнення дитиною повноліття. 15.12.2017 постановою державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження №55384768 про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. За період перебування виконавчого листа на виконанні боржник не дотримувався платіжної дисципліни, не виконував належним чином рішення суду, здійснював нерегулярні платежі, чим порушував права їх спільного із позивачем сина. За проведеними позивачем розрахунками, за період з 01.12.2018 по 24.01.2024 неустойка за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 становить 110 764,50 грн

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини – задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 110 764,50 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не сплачував своєчасно аліменти на утримання сина за період з листопада 2018 по листопад 2023, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення неустойки. Оскільки розмір такої заборгованості з листопада 2018 по листопад 2023 складає 110 764,50 грн, то сума неустойки, яка може бути стягнута з відповідача, дорівнює 110 764,50 грн. Заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку пені за вказаний період відповідачем надано не було. Позивачем надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також, позивачем надані докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого нарахована вищезазначена пеня. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що відповідач не спростував своїх дій щодо несплати в повному обсязі аліментів саме за період із листопада 2018 по листопад 2023, не довів обставин щодо відсутності його вини та не надав заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку пені за вказаний період, заявлений позивачем до стягнення розмір пені визначений в межах суми заборгованості по аліментам за період з листопада 2018 по листопад 2023 в сукупному розмірі 110 764,50 грн, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції частково скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 неустойку (пеню) за невчасну сплату аліментів на утримання сина – ОСОБА_4 , в сумі 48 774,36 грн за період з листопада 2018 по березень 2022.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 як батько у спірний період належним чином виконував свої батьківські обов`язки, сплачував аліменти, надавав фінансову допомогу. Таким чином, на момент пред`явлення позову заборгованість зі сплати аліментів була повністю відсутня з переплатою на 2024: січень – 9 770,45 грн; лютий – 9 770,45 грн; березень – 8 160,45 грн; квітень – 6 562, 45 грн; травень – 8 932,20 грн. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП №55384768 ДВС за вих. №10902 від 18.06.2024. Одночасно зазначає те, що ОСОБА_1 не ухилявся від сплати аліментів, а також надавав матеріальну допомогу, яка виражалась у придбанні різноманітних предметів та речей на прохання сина, сума коштів, яка була витрачена на покупки майна для сина, складала більше чим заборгованість по аліментах. Щодо заборгованості неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина із суми 110 764,50 грн, то визнає лише частину заборгованості, а саме відповідно до розрахунку заборгованості, в порядку ч. 1 ст. 196 СК України, в сумі 48 774,36 грн за період часу з листопада 2018 по березень 2022. Зазначає, що з 12.03.2022 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 по мобілізації, де проходив військову службу у в/ч. 27.02.2024 на підставі наказу командира в/ч був звільнений (демобілізований) в запас. У період часу з 12.03.2022 по 27.02.2024 ОСОБА_1 був обмежений у своїх правах, так як приймав участь у бойових діях, а також не мав фізичної можливості контролювати виплати по аліментах, у свою чергу, ОСОБА_1 був впевнений у тому, що виконавець стягує з нього як боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. За час проходження військової служби ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_1 від 21.09.2023. Під час проходження військової служби за комісією ВЛК ОСОБА_1 визнаний не придатним до військової служби, а тому з працевлаштуванням виникають проблеми, про що свідчить запис у трудовій книжці, стоїть на обліку у Центрі зайнятості і не може працевлаштуватись, незважаючи на цей факт ОСОБА_1 справно сплачує аліменти, про що наявне підтвердження, а також наявна переплата по аліментах. Вважає, що у даному випадку вина боржника відсутня, так як договору про сплату аліментів між відповідачем та позивачем не було, а тому ОСОБА_1 не знав про заборгованість по аліментах та не ухилявся від сплати аліментів, так як його жодного разу не повідомляла ДВС про заборгованість по сплаті аліментів. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій, всупереч вимогам процесуального закону, не надав належної оцінки доводам та не оцінив надані докази та пояснення відповідача. ОСОБА_1 як платник аліментів вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, тому як платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні за період часу з 12.03.2022 по 27.02.2024. Вважає висновки суду першої інстанції про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках, є безпідставними, оскільки у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам. Вважає, що він як платник аліментів довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Отже, суд не здійснив повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, не надав оцінки наявних у справі доказів, не навів мотивів їх прийняття чи відхилення, що має наслідком не встановлення фактичних обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 – адвокат Штепа Д.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

У судове засідання апеляційного суду 05.02.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 15.01.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх електронні адреси та кабінети у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 195-197), які були доставлені до електронних скриньок та кабінетів. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 23.12.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 04.02.2025 та 05.02.2025 до апеляційного суду надійшли заяви сторони позивач та відповідача про розгляд справи у їх відсутність. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільного малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 30.05.2017, серія НОМЕР_2 , відповідний актовий запис №5 (а.с. 13).

Новосанжарським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист у справі №542/1161/17 про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, в особі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 07.08.2017, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2017 ВП №55384768 вбачається, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №542/1161/17, виданого 04.12.2017 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.08.2017, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №55384768, виданого Новосанжарським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що відповідач допускав несвоєчасну сплату аліментів або сплату аліментів не у повному обсязі, в наслідок чого утворювалась заборгованість протягом періоду з листопада 2018 по листопад 2023, яка станом на 01.03.2024 погашена (а.с. 29-32).

Факт невчасного перерахування платежів зі сплати аліментів також вбачається із виписки по надходженням по картці АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_3 , за період із 01.02.2018 по 01.02.2024 (а.с. 16-26).

Судом встановлено, що 02.09.2019 (а.с. 135) та 19.12.2023 (а.с. 136) державним виконавцем вносились відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 02.09.2019 державним виконавцем Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Задорожнім С.Ю. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа №542/1161/17, виданого 04.12.2017 (а.с. 125-126).

Постановами від 22.06.2021 (а.с. 127-128), від 23.11.2021 (а.с. 133-134), від 09.06.2022 (а.с. 129-130), від 26.12.2022 (а.с. 131-132) неодноразово здійснювалось звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 18.12.2023 начальником Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожнім С.Ю. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа №542/1161/17, виданого 04.12.2017 (а.с. 123-124).

Представником позивача на підставі частини 1 статті 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) на заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період із листопада 2018 по листопад 2023 включно, який за його підрахунками складає 111 502,70 грн (а.с. 6-8).

Враховуючи обмеження щодо розміру пені, які визначені частиною 1 статті 196 СК України, представник позивача просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 110 764,50 грн.

У суді першої інстанції відповідач підтвердив ту обставину, що допускав несвоєчасну сплату аліментів. 

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не доведено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. 

Доводи відповідача про те, що перебування його на військовій службі у період з 12.03.2022 по 27.02.2024 позбавляло його можливості вчасно сплачувати аліменти, і це, на його думку, є достатньою підставою для висновку про відсутність вини щодо невчасної сплати аліментів, судом першої інстанції оцінено критично. 

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що останній був обізнаний про наявність у нього обов`язку, визначеного рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі №542/1161/17, щодо сплати аліментів на утримання свого сина. Проте, відповідачем не було вжито заходів для запобігання виникнення заборгованості, оскільки у спірний період він не вчинив відповідних дій. Жодних підтверджуючих документів відносно того, що відповідач з 15.05.2022 по жовтень 2022 перебував на бойовому завданні, що позбавляло його можливості перераховувати аліменти на користь позивача, до суду надано не було. 

Суд першої інстанції визнав, що відсутні підстави для висновку про те, що несвоєчасна сплата аліментів на утримання дитини відбулась не з вини відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП 55384768, відповідач з листопада 2018 допускав неналежне виконання обов`язку зі сплати аліментів, тобто ще до початку його служби в Збройних Силах України. 

Крім цього, суд першої інстанції оцінив критично посилання відповідача на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» як на підставу для не нарахування пені за невчасну сплату аліментів, оскільки такі положення не поширюється на аліментні правовідносини. 
Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі.

За правилами частин 1, 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Законодавством передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (стаття 196 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 справа №333/6020/16-ц наведено висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів: пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Апеляційний суду складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутої неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення зі  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 110 764,50 грн за виконавчим провадженням №55384768 за період з листопада 2018 по листопад 2023.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з листопада 2018 по листопад 2023 у розмірі 110 764,50 грн, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Так, у постанові у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Крім цього, у постанові у справі №362/4462/16-ц від 20.07.2020 Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі №661/905/19 зазначив: ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2016 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №359/240/21 (провадження №61-16327св23), зазначив: апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини ОСОБА_3, оскільки судом апеляційної інстанції не зазначено жодного доказу, на підставі якого він дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Крім того, ОСОБА_3 не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу. Отже, апеляційний суд помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки віну добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь ОСОБА_3 , починаючи з 07.08.2017, і до досягнення дитиною повноліття.

04.12.2017 на виконання рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 видано виконавчий лист (а.с. 14).

Постановою державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 15.12.2017 відкрито виконавче провадження №55384768 з примусового виконання виконавчого листа №542/1161/17 від 04.12.2017, виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області (а.с. 15).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП №55384768, виданого Новосанжарським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що відповідач допускав несвоєчасну сплату аліментів або сплату аліментів не у повному обсязі, в наслідок чого утворювалась заборгованість протягом періоду з листопада 2018 по листопад 2023, яка станом на 01.03.2024 погашена (а.с. 29-32).

Крім того, факт невчасного перерахування платежів зі сплати аліментів також вбачається із виписки по надходженням по картці АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_3 , за період із 01.02.2018 по 01.02.2024 (а.с. 16-26).
02.09.2019 та 19.12.2023 державним виконавцем вносились відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників (а.с. 135-136).

Постановами державного виконавця від 22.06.2021, 23.11.2021, 09.06.2022, 26.12.2022 неодноразово здійснювалось звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 127-134).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що по справі не вбачається, що державному виконавцю було відомо про перебування боржника ОСОБА_1 з 12.03.2022 за мобілізацією у лавах ЗСУ.

Представником позивача на підставі частини 1 статті 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) на заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період із листопада 2018 по листопад 2023 включно, який за його підрахунками складає 111 502,70 грн (а.с. 6-8).

Враховуючи обмеження щодо розміру пені, які визначені частиною 1 статті 196 СК України, представник позивача просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 110 764,50 грн.

Отже, передбачене частиною 1 статті 196 СК України, право ОСОБА_3 на стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) наявне.

Позивач ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_3 , виданий 23.09.2024 органом 5336 (а.с. 189).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП 55384768, складеного державним виконавцем, вбачається, що у ОСОБА_1 була наявна заборгованість з листопада 2018 по 01.03.2023 (а.с. 29-32).

При цьому, згідно розрахунку пені, здійсненого представником  ОСОБА_3  – адвокатом Штепою Д.Ю., пеня ним нарахована за період з листопада 2018 по листопад 2023, тобто і за той період, за який заборгованість була відсутня (з 01.03.2023 по 30.11.2023),та склала 35 368,64  (а.с. 27-28).

Апеляційний суд у складі колегії суддів з урахуванням викладеного приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 110 764,50 грн за період з листопада 2018 по листопад 2023.

Отже, апеляційний суд у складі колегії суддів за результатами перегляду справи в апеляційному порядку вважає, щозі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 75 395,86 грн за період з листопада 2018 по 01.03.2023 (110 764,50 - 35 368,64 = 75 395,86).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують цей факт, як і не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у спірний період належним чином виконував свої батьківські обов`язки, сплачував аліменти, надавав фінансову допомогу, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 отримував офіційний дохід і був впевнений в тому, що державний виконавець стягує з нього як боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, що ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відсутність примусових відрахувань не звільняло його від обов`язку виконувати рішення і не позбавляло можливості добровільного виконання свого обов`язку, враховуючи, що він був обізнаний про наявність як судового рішення, так і відкритого виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не ухилявся від сплати аліментів, а також надавав матеріальну допомогу, яка виражалась у придбанні різноманітних предметів та речей на прохання сина, сума коштів була витрачена на покупки майна для сина складала більше, ніж заборгованість по аліментах, то ці доводи не дають підстав для скасування судового рішення та не звільняють останнього від відповідальності за несплату аліментів, зважаючи на те, що зобов`язання зі сплати аліментів має виконуватися щомісячно та у належному розмірі, несплата платником аліментів щомісяця є підставою для нарахування пені.

Доводи апеляційної скарги на введення в Україні воєнного стану та перебування ОСОБА_1 на військовій службі, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Положеннями Закону України №2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації). При цьому, виконавці не здійснюють нарахування пені за несплачені аліменти. Підставою для стягнення коштів з боржника в рамках виконавчого провадження є рішення суду про стягнення пені. 

Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає заборони нараховувати пеню за прострочення сплати аліментів у період воєнного стану.

Доводи апеляційної скарги на п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», апеляційний суд в складі колегії суддів відхиляє, оскільки він не поширюється на аліментні правовідносини. 

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Позивач ОСОБА_7 звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в усіх судових інстанціях.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду апеляційної інстанції при подачі апеляційної скарги сплатив – 1816,80 грн судового збору (а.с. 171).
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 263,43 грн.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2024 року – змінити.

Зменшити розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з листопада 2018 по листопад 2023 з 110 764,50 грн до 75 395,86 грн.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 263,43 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                         В. М. Триголов