ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 522/13713/21
провадження № 61-7375св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,              Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач  (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Дівіною Аллою Альбертівною, на постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Коновалової В. А.,                              Карташова О. Ю., Лозко Ю. П. від 15 квітня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                     ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обгрунтування якого зазначила, що з грудня 2007 року ОСОБА_1 почала проживати  спільно з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінка, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, почали спільно виховувати малолітню доньку позивачки. Після народження другої спільної дитини                   11 березня 2011 року зареєстрували шлюб. Сторони мають трьох дітей, двоє яких народилося до укладення шлюбу між сторонами. Шлюбні відносини припинились на початку 2019 року.
У період перебування у шлюбі, в тому числі з моменту проживання однією сім`єю, сторонами придбано нерухоме майно, яке зареєстровано як за позивачкою, так і за відповідачем. На ім`я ОСОБА_2 зареєстровано наступне майно:
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею                                      110,3 кв.м. (реєстраційний номер майна: 27291982);
нежитлове приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею                                    112,6 кв.м. (реєстраційний номер майна: 462139451101);
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею                                          44,6 кв.м. (реєстраційний номер майна: 462251051101);
нежитлове приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею                                          87,8 кв.м. (реєстраційний номер майна: 462408751101);
нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею                                                       21,8 кв.м. (реєстраційний номер мана: 462362051101);
нежитлове приміщення підвалу, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м. (реєстраційний номер майна: 508931351101;
квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 146 кв.м. (реєстраційний номер майна: 137023351101);
нежитлове приміщення офісу, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 77 кв.м. (реєстраційний номер майна: 952393851101);
Рухоме майно, що було придбано у шлюбі та зареєстровано на ім`я відповідача: 
транспортний засіб XINGYUE модель XY150ZK, 2010 року виготовлення, дата реєстрації: 17 липня 2014, об`єм двигуна 150;
транспортний засіб  КІА, модель SPORTAGE, 2016 року виготовлення, дата реєстрації: 06 вересня 2016, об`єм двигуна 1995;
транспортний засіб PEUGEOT модель BIPPER, 2013 року виготовлення, дата реєстрації: 04 жовтня 2018 року, об`єм двигуна 1248;
транспортний засіб CHRYSLER модель РТ CRUISER, 2007 року виготовлення, об`єм двигуна 2429;
транспортний засіб CITROEN модель BERLINGO, 2014 року виготовлення, об`єм двигуна 1560.
На ім`я ОСОБА_1 зареєстроване наступне майно: 
земельна ділянка кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташована за адресою: АДРЕСА_9 ; 
об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м.
Позивачка зазначає, що оскільки майно придбано в період шлюбу, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу в рівних частках.
Позивачка, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на                                        такого майна: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_10 ; нежитлове приміщення офісу-магазину за адресою: АДРЕСА_11 ; нежитлове приміщення підвалу, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ; нежитлових приміщень  офісу, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкт незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м.; транспортних засобів: XINGYUE модель XY150ZK, 2010 року виготовлення, дата реєстрації: 17 липня 2014 року, об`єм двигун 150; КІА, модель SPORTAGE, 2016 року виготовлення, дата реєстрації 06 вересня 2016, об`єм двигуна 1995; транспортний засіб PEUGEOT модель BIPPER, 2013 року виготовлення, дата реєстрації: 04 жовтня 2018 року, об`єм двигуна 1248; транспортний засіб CHRYSLER модель РТ CRUISER, 2007 року виготовлення, об`єм двигуна 2429; транспортний засіб CITROEN модель BERLINGO, 2014 року виготовлення, об`єм двигуна 1560.
У листопаді 2023 року надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до                        ОСОБА_1 про визначення майна особистою приватною власністю, в обгрунтування якого зазначив, що нежитлове приміщення кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 112,6 кв.м. та нежитлове приміщення 102, загальною площею                  44,6 кв.м. є двома частинами одного єдиного нежитлового приміщення, загальною площею 157,2 кв.м., які належать ОСОБА_2 на підставі мирової угоди від 02 жовтня 2008 року, тобто до шлюбу із ОСОБА_1 .
Приміщення № 103 та № 104 за адресою: АДРЕСА_8 , також набуті до шлюбу на підставі мирової угоди.
Зазначені приміщення за час шлюбу у вартості істотно не збільшилися, ОСОБА_1 не здійснювала жодних трудових чи фінансових затрат щодо таких приміщень.
Квартира за адресою: АДРЕСА_7 придбана ОСОБА_2 у ОСОБА_1 06 квітня 2016 року на підставі статті                  64 СК України, тому вибула з права спільної сумісної власності подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 .
Приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , придбано під час шлюбу з ОСОБА_1 , проте за особисту кошти, з метою здійснення підприємницької діяльності.
Нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110,3 кв.м. придбане 16 квітня 2009 року до шлюбу з ОСОБА_1 тому є його особистою власністю.
Нежитлове приміщення офісу, розташоване за адресою:  АДРЕСА_8 , загальною площею 77 кв.м. набуте на підставі мирової угоди від 02 жовтня 2008 року, тобто до укладення шлюбу, разом з тим вказане приміщення загальною площею 77 кв.м. 15 червня 2016 року зменшено шляхом продажу 5 кв.м., також до складу вказаного майна фактично включено неіснуюче приміщення «8-комора», площею 17,9 кв.м.
Земельна ділянка та житловий будинок придбано у період шлюбу сторін, однак за особисті кошти ОСОБА_3 від продажу майна набутого до шлюбу.
ОСОБА_3 просив суд визнати особистою приватною власністю нерухоме майно: нежитлове приміщення, розташовані за адресою:                               АДРЕСА_10 ; нежитлове  приміщення підвалу, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ; нежитлових приміщень офісу, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 20203 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за                                     ОСОБА_1   частину транспортного засобу марки : XINGYUE модель XY150ZK, 2010 року виготовлення, дата реєстрації: 17 липня 2014 року, об`єм двигун 150; частину транспортного засобу марки КІА, модель SPORTAGE, 2016 року виготовлення, дата реєстрації: 06 вересня 2016, об`єм двигуна 1995; частину транспортного засобу марки PEUGEOT модель BIPPER, 2013 року виготовлення, дата реєстрації: 04 жовтня 2018 року, об`єм двигуна 1248. В іншій частині позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за                    ОСОБА_2 право особистої приватної власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_10 ; нежитлове приміщення підвалу, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ; нежитлових приміщень офісу, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м. В іншій частині позову суд відмовив.
Суд першої інстанції виходив із того, що приміщення № 505 за адресою:                     АДРЕСА_8 з 2009 року належить ОСОБА_2 на підставі рішення суду, тобто придбано до укладення шлюбу. В той час, як приміщення 101, 102, 103 та 104 та приміщення, загальною площею 77,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_8 , утворилися з приміщень, які були виділені ОСОБА_2 на підставі мирової угоди щодо поділу майна з попередньою дружиною, тому є особистою приватною власністю відповідача.
Також суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_2 , що приміщення за адресою: АДРЕСА_6 та земельна ділянка і будинок за адресою: АДРЕСА_9 , придбані ОСОБА_2 за кошти від продажу поділеного з попередньою дружиною ресторану, на підставі мирової угоди, затвердженої Апеляційним судом Одеської області.
Суд першої інстанції вважав, що будинок за адресою: АДРЕСА_9 куплений ОСОБА_2 за його особисті кошти, істотність збільшення об`єктів ОСОБА_1 доведена не була. Суд першої інстанції погодився з тим, що ОСОБА_1 працювала та заробляла кошти, однак істотність збільшення полягає насамперед у збільшенні вартості такого майна, що неможливо встановити показаннями свідків. Оцінка купленого майна наведена у договорі купівлі-продажу, в той час як оцінка будинку на даний момент до матеріалів справи не долучалася. Навіть саме по собі збільшення площі не є ознакою істотного збільшення вартості майна, тому суд вважав, що такий будинок підлягає визнанню за ОСОБА_2 , однак не як об`єкт незавершеного будівництва, а саме як будинок відповідно до договору купівлі-продажу.
Частина транспортних засобів відчужена, тому фактично розподілена не може бути. Автомобілі XINGYUE, KIA та PEUGEOT підлягають поділу порівну між сторонами, відповідно до позовних вимоги, адже набуті в шлюбі.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог первісного позову в частині поділу квартири за адресою: АДРЕСА_7 суд першої інстанції виходив з презумпції спільної власності подружжя та правомірності правочину, тому вважав, що ОСОБА_2 викупив частку ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності та став одноособовим власником такого майна.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; частину земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м та в частині позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю: нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою:                             АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; частину земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за                   ОСОБА_1 право власності:
1)    на частину нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею             70,80 кв.м;
2)    на частину земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ;
3)    на житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м.
У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю: нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м відмовлено.
В іншій оскаржуваній частині рішення Приморського районного суду                              м. Одеси від 05 липня 2023 року залишено без змін.
У задоволенні апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року,                          03 грудня 2021 року та 07 лютого 2022 року, які занесені до протоколів судових засідань, та не підлягають оскарженню окремо від рішення суду відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 в порушення статті 81 ЦПК України, не доведено здійснення оплати за договорами купівлі-продажу від 15 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року у загальному розмірі 3 932 000 грн за рахунок особистих коштів, отриманих від продажу поділеного з попередньою дружиною ресторану, тому на майно, яке придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі на підставі договорів віл 15 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року, поширюється режим спільної сумісної власності подружжя і відповідачем презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростовано.
Ураховуючи наявність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на житловий будинок, загальною площею 36,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_9 , апеляційний суд вважав, що вимоги сторін щодо визнання права на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 підлягають задоволенню частково, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_9 .
Щодо квартири, загальною площею 146,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 146 кв.м. апеляційний суд погодися з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 відчужила вказану квартиру на користь ОСОБА_2 на підставі статті 64 СК України, презумпцію правомірності вказаного правочину ОСОБА_1 не спростовано.
Апеляційний суд також погодився з висновками місцевого суду про те, що транспортні засоби CHRYSLER модель РТ CRUISER, 2007 року виготовлення, об`єм двигуна 2429; транспортний засіб CITROEN модель BERLINGO,                     2014 року виготовлення, об`єм двигуна 1560, були відчужені, тому фактично розділені не можуть бути. Із вимогами про стягнення компенсації вартості частки вказаних автомобілів ОСОБА_1 не зверталась. Автомобілі XINGYUE, KIA та PEUGEOT підлягають порівну між сторонами, відповідно до позовних вимог, адже набуті у шлюбі.
ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на обставини придбання сторонами майна за час спільного проживання з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, однак в порушення статті 81 ЦПК України доказів спільного проживання з ОСОБА_2 у період з 2008 року о 11 березня 2011 року не надала.
Враховуючи викладене, режим спільного сумісного майна подружжя не поширюється на об`єкти нерухомого майн, а саме: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_12, прим. 505, прим. 101, прим. 102, прим. 103, прим. 104; нежитлове приміщення офісу-магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , набуті ОСОБА_2 у 2009 році та 2010 році відповідно.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У травні 2024 року ОСОБА_2 через адвоката Дівіну А. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 5 квітня 2024 року, у якій просить скасувати зазначену постанову в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м., частину земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м.; та в частині відмови у задоволенні його зустрічних позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю зазначених об`єктів нерухомості.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає  таке: суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах:  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження                                               № 14-325цс18, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18, провадження № 61-7911св19, від 19 травня                         2021 року в справі № 203/284/17, провадження № 61-7751св19, від                             04 серпня 2021 року в справі № 553/2152/19, провадження  № 61-6722св21, від 02 листопада 2022 року у справі № 553/2152/19, провадження                                № 61-19755св21, від 22 січня 2020 року у справі  № 711/2302/18, провадження  № 61-13953св19, щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України, а саме презумпції спільності майна подружжя та покладення обов`язку доказування на того з подружжя, хто її спростовує; у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі                                       № 363/423/17, від 25 травня 2022 року у справі № 260/1198/20, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2020 року у справі                               № 680/214/16-ц, від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23, щодо застосування норми, яка застосуванню не підлягає, а саме статті 331 ЦК України, статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».
У решті позовних вимог та в частині перегляду ухвал місцевого суду до суду касаційної інстанції не оскаржена та предметом перегляду не є (стаття               400 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У серпні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін.
Узагальнені доводи відповіді на відзив
У вересні 2024 року представник ОСОБА_2 - Дівіна А. А. подала до Верховного Суду відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якій вказує на те, що апеляційний суд надав вже встановленим і дослідженим місцевим судом обставинам та доказам іншу оцінку ніж ту, що надав Приморський районний суд м. Одеси, чим вийшов за межі апеляційного розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 522/13713/21 з Приморського районного суду м. Одеси.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 11 березня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане повторно 03 червня 2021 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис про шлюб № 87 від 11 березня 2011 року.
З витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 25 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником: транспортного засобу CHRYSLER модель PT CRUISER, 2007 року виготовлення, об`єм двигуна                  2429 (дата державної реєстрації 04 квітня 2008 року); транспортного засобу CITROEN модель BERLINGO, 2014 року виготовлення, об`єм двигуна                         1560 (дата державної реєстрації 30 жовтня 2019 року); транспортного засобу XINGYUE модель XY150ZK, 2010 року виготовлення, дата реєстрації: 17 липня 2014 року, об`єм двигуна 150 (дата державної реєстрації 17 липня 2014); транспортного засобу KIA, модель SPORTAGE, 2016 року виготовлення, дата реєстрації: 06 вересня 2016, об`єм двигуна 1995 (дата державної реєстрації 06 вересня 2016); транспортного засобу                           PEUGEOT модель BIPPER, 2013 року виготовлення, дата реєстрації:                               04 жовтня 2018 року, об`єм двигуна 1248 (дата державної реєстрації                             04 жовтня 2018 року).
З витребуваних від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС документів вбачається, що автомобіль CHRYSLER модель PT CRUISER, сірого кольору продано 02 липня 2021 року ОСОБА_5 , автомобіль CHRYSLER модель PT CRUISER, білого кольору продано 02 липня 2021 ОСОБА_6 , автомобіль CITROEN модель BERLINGO, білого кольору продано 23 квітня 2021 року ОСОБА_7 , автомобіль Mercedes-Benz 320G 3199, сірого кольору продано 13 січня               2021 ОСОБА_8 .
Об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_12, прим. 505, прим. 101, прим. 102, прим. 103, прим. 104; нежитлове приміщення офісу-магазину, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , набуті ОСОБА_2 у 2009 році та 2010 роках відповідно.
ОСОБА_2 став власником нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею                   70,8 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу укладеного між                     ОСОБА_9 та ОСОБА_2 15 грудня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1944 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. 
11 квітня 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 прийняла у власність земельну ділянку, площею 0,1318 га, кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 . Договір зареєстрований в реєстрі за № 302 приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А. 
11 квітня 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 36,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_9 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,1318 га. Договір зареєстрований в реєстрі за №301 приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. 
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя  на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 325цс18).
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Установивши, що нежитлове підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_6 ,  житловий будинок, загальною площею 36,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_9 та земельна ділянка, кадастровий номер 5122786400:02:002:1053 набути подружжям за час шлюбу, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що у відповідності до статті  60 СК України, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Апеляційний суд правильно вважав, що відповідачем не доведено здійснення оплати за договорами купівлі-продажу від 15 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року у загальному розмірі 3 932 000,00 грн за рахунок особистих коштів, отриманих від продажу поділеного з попередньою дружиною ресторану, тому на майно, яке придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі на підставі договорів від 15 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року, поширюється режим спільної сумісної власності подружжя і відповідачем презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростовано.
Так, заперечуючи проти позову в частині розподілу житлового будинку, загальною площею 36,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_9 , зазначив про те, що зазначений об`єкт нерухомості є незавершеним будівництвом.
Однак апеляційний суд установивши наявність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на житловий будинок, загальною площею 36,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_9 , обґрунтовано визнав за останньою право власності на його частину в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини справи щодо придбання спірного майна під час перебування сторін у шлюбі, щодо походження коштів, за які придбане спірне нерухоме майно, та що останнє не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування зазначеного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без  змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а зазначене оскаржуване судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 260, 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Дівіною Аллою Альбертівною, залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; частину земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м; та в частині відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю: нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою:                          АДРЕСА_6 , загальною площею 70,80 кв.м; земельної ділянки кадастровий номер 5122786400:02:002:1053, площею 0,1318 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 36,4 кв.м - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                             В. М. Коротун