ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2025 р.           Справа№ 910/8866/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,
представників сторін:
від позивача: Сивик А.П. (поза межами приміщення суду),
від відповідача: Кострець Є.В. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 (повний текст складено 24.10.2024)
у справі № 910/8866/24 (суддя Капцова Т.П.)
за позовом          Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»
до                    Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про                    стягнення 4  597  552,49 грн, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» (далі - АТ «ДТЕК Західенерго», Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», Компанія) 4  805  354,98 грн, з яких 2  457  302,76 грн 3% річних та 2  348  052,22 грн інфляційних втрат.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що Компанія із простроченням сплатила йому заборгованість за договором про участь в балансуючому ринку (ідентифікатор договору №0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019), присуджену до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь АТ «ДТЕК Західенерго» 2  427  349,76 грн 3% річних, 2  170  202,73 грн інфляційних втрат та 55  170,63 грн витрат по сплаті судового збору. Повернуто АТ «ДТЕК Західенерго» зі спеціального фонду Державного бюджету України 2  494,37 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №3561493 від 15.07.2024.
Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених Товариством до Компанії вимог. Перевіривши надані Товариством розрахунки, суд встановив, що розраховані позивачем розміри 3% річних та інфляційних втрат не перевищують розмірів, розрахованих судом, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2024, ПрАТ «НЕК «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ДТЕК Західенерго» повністю. Витрати по оплаті судового збору покласти на позивача.
На думку скаржника, суд першої інстанцій неправильно застосовував норми матеріального права, не застосував до спірних правовідносин норми, які підлягали застосуванню, дійшов до неправильних висновків щодо обставин, які вважав встановленими.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України без урахування норм законодавства у сфері енергетики, зокрема Закону України «Про ринок електричної енергії», що є спеціальним у відносинах купівлі-продажу електроенергії.
Також скаржник посилається на порушення місцевим судом процесуального права, а саме ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236, ч. 2 ст. 237 ГПК України.

Позиції учасників справи.
Від Товариства відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8866/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 до надходження матеріалів справи №910/8866/24.
21.11.2024 матеріали справи №910/8866/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі №910/8866/24. Розгляд справи призначено на 18.12.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 заяву представника ПрАТ «НЕК «Укренерго» адвоката Сивика А.П. про участь у судовому засіданні, призначеному на 18.12.2024, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
18.12.2024 у судовому засіданні оголошувалась перерва у розгляді справи до 29.01.2025.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Листом за вих. № 02/6-453/2019 від 24.05.2019 ТОВ «ДТЕК Енерго» надіслало ДП «НЕК «Укренерго» письмову згоду АТ «ДТЕК Західенерго» на приєднання до договору про участь у балансуючому ринку.
У повідомленні про приєднання до договору про участь у балансуючому ринку за вих. №01/18933 від 27.05.2019 ДП «НЕК «Укренерго» (яке у подальшому змінило найменування на ПрАТ «НЕК «Укренерго») поставило до відома АТ «ДТЕК Західенерго» про його приєднання до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019).
За умовами п. 1.1 цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
Згідно з п. 1.2 Типового договору про участь у балансуючому ринку за цим договором постачальник послуг з балансування (далі - ППБ) зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення оператору системи передачі (далі - ОСП) балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
Товариство у лютому 2023 року поставило, а Компанія отримала балансуючу електричну енергію на суму 81  151 217,70 грн. У свою чергу Компанія поставила Товариству електричну енергію на суму 13 659 235,16 грн, що підтверджується актом №БР/23/02-0424 від 28.02.2023 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії.  
Відповідно до акта №БР/23/03-0424 від 31.03.2023 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії Товариство у березні 2023 року поставило, а Компанія отримала балансуючу електричну енергію на суму 79  695  858,29 грн; у свою чергу Компанія поставила Товариству балансуючу електричну енергію на суму 22  616  242,69 грн.
Отже, заборгованість Компанії перед Товариством за лютий 2023 року становить 67  491  982,53 грн, за березень 2023 року  - 57  079  615,60 грн.
Зазначені обставини встановлені судами під час розгляду справи №914/1122/23 за первісним позовом ПрАТ «НЕК «Укренерго» до АТ «ДТЕК Західенерго» про стягнення 8 984 703,25 грн та за зустрічним позовом АТ «ДТЕК Західенерго» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення 125 956 883,30 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, первісний позов задоволено частково та стягнуто з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» 835 487,13 грн 3% річних, 8  032 579,88 грн інфляційних втрат та 133 021,01 грн судового збору; зустрічний позов задоволено повністю та стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь АТ «ДТЕК Західенерго» основний борг в розмірі 124  571 598,13 грн, 372 905,43 грн 3% річних, 1 012 379,74 грн інфляційних втрат та 939 400,00 грн судового збору. Проведено зустрічне зарахування грошових сум, присуджених до стягнення з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів, на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, та стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь АТ «ДТЕК Західенерго» заборгованість у загальному розмірі 117  088 816,29 грн, 806 378,99 грн судового збору та 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Компанія виконала зазначене судове рішення, сплативши 26.12.2023 Товариству 117  088  816,29 грн заборгованості, 806 378,99 грн судового збору та 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з цим Товариство просить (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнути з Компанії на свою користь 2  427  349,76 грн 3% річних, нарахованих за період з 02.05.2023 по 25.12.2023, а також 2  170  202,73 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за лютий 2023 року за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 та на заборгованість за березень 2023 року за період з 14.04.2023 по 26.12.2023.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2  ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України  є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до    ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Суд встановив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, суд провів зустрічне зарахування сум, належних до стягнення із сторін за наслідками задоволення первісного і зустрічного позовів відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
При цьому будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.
До того ж, приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Частини 1, 2 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (висновки Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17).
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в т.ч. в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23, залишеному без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, мають преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, оскільки підтверджують наявність у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем, їх розмір та факт настання строку їх виконання.
У відзиві на позовну заяву Компанія зазначила, що доказів порушення нею (Компанією) установленого Законом України «Про ринок електричної енергії» алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію АТ «ДТЕК Західенерго» у справі №914/1122/23 не надано і з матеріалів справи не випливає, що саме по собі вказує на неможливість стягнення з Компанії заборгованості (навіть у разі її існування) в судовому порядку.
Місцевий суд обґрунтовано відхилив зазначені доводи та виснував, що такі доводи Компанії свідчать про намагання домогтися повторного розгляду спору та ухвалення нового рішення, що свідчить про порушення принципу res judicata (принцип остаточності рішення).
Наведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги.
Виходячи зі змісту положень ч. 1 ст. 598, ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.
Така правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду, зокрема в постанові від 27.04.2018 у справі №908/1394/17.

Верховний Суд у постанові від 13.11.2019 у справі №910/16135/18 щодо застосування ч. 11 ст. 238 ГПК України виснував, що аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України. При цьому зазначена норма ГПК України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.
Верховний Суд зауважив, що незважаючи на те, що формально зараховані як зустрічні можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України та ч. 11 ст. 238 ГПК України, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній за такими вимогами, тобто їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.
Статтею 534 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23 свідчить, що внаслідок проведеного судом зустрічного зарахування сум, належних до стягнення із сторін за наслідками задоволення первісного та зустрічного позовів, були припинені зобов`язання відповідача щодо сплати позивачу 3% річних в розмірі 372  905,43 грн, інфляційних втрат в розмірі 1  012 379,74 грн та основного боргу в розмірі 7  482  781,84 грн.
Отже, станом на 13.12.2023 (із набранням законної сили зазначеним судовим рішенням) заборгованість Компанії за лютий 2023 року як така, що виникла раніше, зменшилася на суму 7  482  781,84 грн.
З наявної у матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі №914/1122/23 Компанія виконала добровільно 26.12.2023 шляхом перерахування на рахунок Товариства 856  378,99 грн на оплату судових витрат та 1  692  912,98 грн, 4  022  468,02 грн, 5  129  172,49 грн, 19  397,910,32 грн, 26  176  455,42 грн, 60  669  897,06 грн, що разом складає 117  088  816,29 грн на оплату заборгованості за придбану у лютому, березні 2023 року балансуючу електричну енергію.
У справі №914/1122/23 за неналежне виконання грошових зобов`язань Товариство нарахувало Компанії 3% річних на суму боргу 67 491 982,53 грн за період з 11.03.2023 по 01.05.2023 в розмірі 288 458,88 грн та на суму 57 079 615,60 грн за період з 14.04.2023 по 01.05.2023 в розмірі 84 446,55 грн, а також інфляційні втрати на суму 67 491 982,53 грн за період з 11.03.2023 по 01.05.2023 в розмірі 1 012 379,74 грн.
У справі, що розглядається, Товариство просить (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнути з Компанії 2  427  349,76 грн 3% річних та 2  170  202,73 грн інфляційних втрат.
Так, 3% річних розраховані із суми боргу 67 491 982,53 грн за період з 02.05.2023 по 12.12.2023 в розмірі 1  248  139,40 грн; із суми боргу 58  623  915,52 грн за період з 13.12.2023 по 25.12.2023 в розмірі 62  639,25 грн; із суми 57 079 615,60 грн за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 в розмірі 1  116  571,11 грн.
Інфляційні втрати розраховані із суми 67 491 982,53 грн за період з 02.05.2023 по 30.11.2023  в розмірі 731  633,47 грн; із суми 59 417 193,95 грн за період з 01.12.2023 по 25.12.2023  в розмірі 415  920,36 грн; із суми 57 079 615,60 грн за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 в розмірі 1  022  648,90 грн.
Перевіривши надані позивачем та здійснені судом першої інстанції розрахунки, апеляційний суд погоджується з місцевим судом, що розраховані Товариством 3% річних та інфляційних втрат не перевищують розмірів, розрахованих судом, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову Товариства та стягнення з Компанії 2  427  349,76 грн 3% річних та 2  170  202,73 грн інфляційних втрат.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі №910/8866/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі №910/8866/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/8866/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.02.2025 після виходу судді Корсака В.А. з лікарняного. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                В.А. Корсак