УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 351/1239/21
Провадження № 51-172 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року щодо 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4 вирішено рахувати з 14 травня 2024 року. Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.05.2021 року по 14.07.2021 року включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід залишено обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Згідно зі змістом вироку місцевого суду, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення та сховище, вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах за наступних обставин.
В період з 11.05.2018 року по 18.05.2018 року  ОСОБА_4 з корисливих мотивів, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб спільно із трьома особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом пошкодження навісного замка проник до складського приміщення, розташованого на території КП «Заболотівський комунальний ринок», що за адресою смт Заболотів, площа Степана Бандери, 3 Снятинського району Івано-Франківської області, звідки таємно викрав належні потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 речі на загальну суму 491 215,40 грн, тобто на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, і відповідно до примітки ст. 185 КК України визнається крадіжкою, вчиненою у великих розмірах.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. 
Вказує, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 50, 65 КПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, вчинений за попередньою змовою групою осіб спільно з трьома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження; поєднаний з проникненням у інші приміщення та сховище, вчинений у великих розмірах. 
Також прокурор зазначає, що засуджений вину не визнав, у вчиненому не розкаявся; обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. Крім цього судом не враховано, що засуджений намагався уникнути відповідальності й після внесення відомостей до ЄРДР щодо вчиненого правопорушення залишив країну, виїхав за кордон та перебував у розшуку; посередньо характеризується за місцем проживання, один із потерпілих наполягав на призначенні суворого покарання, а інший потерпілий поклався на розсуд суду. 
Вказує, що суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора, формально послався на висновок, викладений у досудовій доповіді Чернівецького районного сектору № 6 філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області від 15.07.2022 про те, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середній. 
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а призначене ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості   ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах закону.
Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких; дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше в силу положень ст. 89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному кабінеті Сторожинецької ЦРЛ не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, перебував у розшуку з 18.09.2019 року до 27.05.2021 року, у зв`язку з чим досудове розслідування було зупинено, а також суд врахував думку потерпілих щодо призначення покарання. 
Суд також взяв до уваги досудову зміст доповіді Чернівецького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області від 15.07.2022 про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення - середній.
Обставин, які пом`якшують покарання, як і обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Тобто судом були взяті до уваги всі обставини, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення  ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав вважати призначене судом  ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості колегія суддів не вбачає, переконливого обґрунтування цих доводів в касаційній скарзі прокурор не наводить.
Доводи прокурора щодо неврахування судом аспектів скоєння засудженим умисного тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інші приміщення та сховище, вчиненого у великих розмірах, на обґрунтування неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання є безпідставними, оскільки ці обставини є кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення.
Посилання прокурора на те, що при призначенні покарання суд не врахував позицію потерпілого, який просив призначити суворе покарання, а інший потерпілий поклався на розсуд суду, також є безпідставними, оскільки думки потерпілих щодо визначення винному виду і розміру покарання були враховані судом в сукупності з іншими обставинами. При цьому думка потерпілого враховується судом при призначенні винному покарання, однак не є вирішальною для суду.
Посилання у касаційній скарзі прокурора на те, що суд лише формально послався на дані висновку досудової доповіді Чернівецького районного сектору № 6 філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області від 15.07.2022 про те, що рівень ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середній, також не вбачаються обґрунтованими, оскільки суд належно взяв до уваги ті дані указаного висновку, які мали значення для вирішуваних судом питань.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2024 року щодо ОСОБА_4  без зміни. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді: 
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                         ОСОБА_3