ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року	Львів	Справа № 260/2289/24 пров. № А/857/11162/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1    на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  військової  частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

             суддя (судді) в суді першої інстанції – Ващилін Р.О., 
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до   військової  частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, в якому просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським га їх сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень 2022 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за вересень 2022 року.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в справі за позовом  ОСОБА_1 до  військової  частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України   про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року адміністративну справу № 260/2289/24 за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Міністерство оборони України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії –  передано  на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ні позивач, ні відповідачі не проживає/не знаходиться на території Закарпатської області, на яку поширюється юрисдикція Закарпатського окружного адміністративного суду. Жодних належних доказів, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), на підтвердження територіальної підсудності цієї адміністративної справи Закарпатському окружному адміністративному суду позивач не надав. Враховуючи наявні в матеріалах справи відомості щодо зареєстрованого місця проживання позивача за адресою -  АДРЕСА_1 , а також місцезнаходження відповідачів - м. Київ, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що дана адміністративна справа територіально підсудна Київському міському окружному адміністративному суду (до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду підсудні такому справи розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом).
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на продовження розгляду до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду. Зокрема, зазначає, що при винесенні ухвали про відкриття провадження Закарпатський окружний адміністративний суд визнав, що позовна заява повноважного представника Риженко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подана з додержанням вимог статтей 160, 161 КАС України, також відсутні підстави, визначені статтями 169-170 КАС України для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Вказує, що скористався  своїми правами та обов`язками, що виразилось у поданні позову саме до Закарпатського окружного адміністративного суду, які були передані за довіреністю та офіційно затверджені нотаріальним шляхом, уповноваживши фізичну особу – ОСОБА_2 за фактичним місцем перебування/проживання: АДРЕСА_2 , вчиняти будь-які процесуальні дії в судовому порядку з метою захисту його інтересів.  Звертає увагу на те, що ст. 25 КАС України визначає правило альтернативної територіальної підсудності, зокрема, щодо вирішення спору з приводу оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка допущена стосовно кокретної фізичної особи, при цьому вибір суду, якому саме територіально підсудна справа, є виключним правом позивача. 
Представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про передачу справи до іншого адміністративного суду. Вказує, що статтею 25 КАС України не передбачені випадки визначення територіальної юрисдикції (підсудності) за місцем проживання або місцезнаходженням інших учасників судового процесу, зокрема, представника позивача. Вважає, що невизначеність територіальної підсудності адміністративної справи в даному випадку відсутня.
Представником позивача подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що в апеляційній скарзі надано обґрунтоване пояснення, чому саме позивач був вимушений звернутися з відповідним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду та первинно суд не бачив жодних перепон у розгляді даного позову, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої  статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що представником ОСОБА_1  Риженко Оленою Володимирівною на підставі довіреності від 29 березня 2024 року подано до Закарпатського окружного адміністративного суду позов до  військової  частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач,  ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.12). Місцезнаходження відповідачів у справі – військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 зареєстроване в АДРЕСА_3 . Фактичне місце перебування/проживання представника ОСОБА_1  - Риженко О.В.: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Геївці, буд 55, що підтверджується довідкою  від 05 квітня 2022 року № 2104-7000271857 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.29).
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для передачі справи до Київського окружного адміністративного суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України, оскільки після відкриття провадження у встановлено, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Отже, кожній особі надається право звернутися до адміністративного суду у разі, якщо дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.
При цьому глава 2 КАС України визначає правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, а також розмежовує предметну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність) різних адміністративних справ.
Юрисдикція (підсудність) адміністративних спорів (справ) є правовим інститутом, який містить адміністративно-процесуальні норми, що розмежовують компетенцію щодо розгляду і вирішення адміністративних справ між окремими інституціями судової системи та між адміністративними судами одного інституційного рівня. 
Визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи. 
Предметною юрисдикцією адміністративних судів є сукупність правил, що визначають чи розмежовують компетенції судів з розгляду адміністративних справ у першій інстанції залежно від предмета публічно-правового спору. 
Територіальна юрисдикція (підсудність) адміністративних судів – це сукупність правил, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів одного рівня щодо розгляду адміністративних справ у першій інстанції залежно від території, на яку поширюється їхня діяльність. 
Інстанційною юрисдикцією адміністративних судів вважають правила, що визначають розмежування компетенції цих судів різного рівня при розгляді адміністративних справ.
Аналогічні висновки викладені Великою Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2019 року у справі № 855/364/19.
Відповідно до ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом  за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача  або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
З огляду на вказані положення процесуального законодавства позивач має право звернутися до адміністративного суду за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених КАС України. При цьому слід врахувати, що частина перша статті 25 КАС України визначає право альтернативної територіальної підсудності, зокрема, саме щодо вирішення спору з приводу оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка допущена стосовно конкретної фізичної особи.
Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що  норми КАС України передбачають можливість розгляду адміністративної справи адміністративним судом за вибором позивача саме за  зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання такого або місцезнаходження відповідача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що суть альтернативної підсудності в адміністративному судочинстві зумовлена завданнями адміністративного судочинства та полягає у тому, що позивачу, який є менш захищеним учасником справи у порівнянні із суб`єктом владних повноважень, у спорах з органами державної влади дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого йому буде зручніше пред`являти позовні вимоги.
При цьому умовою для застосування альтернативної підсудності є те, що таким способом обрання територіальної підсудності може скористатися лише позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, але у спорі із суб`єктом владних повноважень.
Водночас, у цьому випадку адміністративний позов подано до Закарпатського окружного адміністративного суду за фактичним місцем проживання представника ОСОБА_1  - Риженко О.В.: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Геївці, буд 55.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого  частиною дев`ятою  статті 266 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43  цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи.
Колегія суддів вважає, що доводи скаржника про необхідність застосування альтернативної підсудності є необгрунтованими, оскільки частиною першою статті 25 КАС України імперативно визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом  за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.
Статтею 25 КАС України не передбачені випадки визначення територіальної юрисдикції (підсудності) за місцем проживання або місцезнаходженням інших учасників судового процесу, зокрема, представника позивача.
Вибір суду, якому саме територіально підсудна справа, є виключним правом позивача.
Покликання скаржника на норми КАС України щодо представництва за довіреністю не можуть застосовуватись у цьому випадку, оскільки  вони не визначають територіальної підсудності та не визначають інших правил, ніж ті, що встановлені статтею 25 КАС України.
Проаналізувавши матеріали позовної заяви, судом  першої інстанції вірно  встановлено, що ні позивач, ні відповідачі не проживають/не знаходяться на території Закарпатської області, на яку поширюється юрисдикція Закарпатського окружного адміністративного суду.
Жодних належних доказів, в розумінні КАС України, на підтвердження територіальної підсудності цієї адміністративної справи Закарпатському окружному адміністративному суду позивач не надав.
Крім того, невизначеність територіальної підсудності адміністративної справи в даному випадку відсутня.
Отже, територіальна підсудність була правильно обрана судом першої інстанції  саме за загальним правилом, визначеним статтею 25 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З огляду на положення цієї норми, необгрунтованими є посилання скаржника на те, що Закарпатським окружним адміністративним судом при винесенні ухвали про відкриття провадження визнано, що позовна заява повноважного представника Риженко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подана з додержанням вимог статтей 160, 161 КАС України, також відсутні підстави, визначені статтями 169-170 КАС України для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що норми ст. 29 КАС України передбачають можливість передачі адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду  як при відкритті провадження у справі, так і після відкриття провадження у справі.
За змістом пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом; Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду; з дня початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд невідкладно передає справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, до Київського міського окружного адміністративного суду.
Отже, враховуючи вказані приписи норм процесуального права, суб`єктного складу учасників справи, зазначеного у позовній заяві ОСОБА_1 , а також беручи до уваги заявлений позивачем предмет спору і місцезнаходження (проживання, перебування) сторін (зареєстроване місця проживання позивача за адресою:  АДРЕСА_1 , місцезнаходження відповідачів – м. Київ), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вказана справа територіально підсудна Київському міському окружному адміністративному суду (до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду підсудні такому справи розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом).
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду у справі № 260/2289/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар