ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2025 року                                                                             Справа № 906/1035/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року, повний текст складено 22 листопада 2024 року по справі №906/1035/24 та на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року по справі №906/1035/24 (суддя Машевська О.П.)
за позовом Військової         частини          НОМЕР_1         
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"
про стягнення 50 400 грн
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

    Військова  частина   НОМЕР_1  (надалі - Позивач) звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (надалі - Відповідач) неустойки в розмірі 50400 грн.
В обґрунтування позову Позивач посилається на порушення Відповідачем зобов`язань щодо умов Договору № 28/08/1 поставки товару для державних потреб (надалі - Договір; а.с. 10-12).
Рішенням місцевого господарського суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 50400 грн неустойки. Також судовим рішенням зобов`язано Відповідача сплатити в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі      2422 грн 40 коп..
Приймаючи дане рішення,        суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань з поставки товару в строк, встановлений Договором, Позивач в односторонньому порядку розірвав Договір на підставі підпункту 6.2.1 пункту 6.2 та пункту 7.6 Договору. Водночас розірвання Договору поставки з позиції суду не звільняє Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань - сплати неустойки, яка узгоджена сторонами умовами Договору. Оскільки Відповідач не довів, що невиконання ним зобов`язань щодо поставки товару в строк, встановлений Договором, сталося внаслідок випадку або непереборної сили, суд першої інстанції виснував про наявність підстав  для стягнення неустойки, передбаченої пунктом 7.2 Договору. 
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні також вказав,        що Відповідач за відмову від поставки товару, що є предметом Договору, сплачує Позивачу неустойку у розмірі 10% вартості непоставленого товару, наголосивши, що згідно пункту 3.1 Договору поставки ціна цього Договору становить 504000 грн, без ПДВ, а неустойка складає 50400 грн.  Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції  відхилив доводи Відповідача про те, що факт відмови від поставки має виражатися у формі активних дій.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач  подав апеляційну скаргу (а.с. 71-75), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської  області  та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім того, просить скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1035/24 від 18 листопада 2024 року в повному обсязі та постановити нову, якою відмовити Позивачу  у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору (втретє) (вх. г/с №01-44/3153/24 від 11 листопада 2024 року).
Зокрема,        мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що відмова від виконання зобов`язання є волевиявлення особи та має бути виражена у формі активних дій, вказавши, що  відмова має бути виражена у формі певних дій, що мають своє відображення у об`єктивному світі. Відповідно, відмова Відповідача від поставки товару з позиції апелянта має бути зафіксована на певному носії. Наголошує, що Позивачем не підтверджено жодними належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами факт відмови Відповідача від поставки товару, та вважає, що відповідно відсутні підстави для стягнення неустойки у розмірі 10 % вартості непоставленого товару за відмову від поставки товару, що є предметом Договору.
Скаржник зауважує, що «відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. Констатує, що за змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статтей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем
Наголошує, що Відповідач не здійснював відмову від Договору, а Позивач не отримував жодного письмового повідомлення від Відповідача щодо відмови від виконання зобов`язання, що на його переконання   свідчить про не з`ясування судом всіх обставин справи, що мають місце під час виконання укладеного Договору між сторонами. 
Апелянт водночас в апеляційній скарзі зазначив, що нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору. Вказує, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.
Скаржник вважає, що безпідставне звільнення Позивача від сплати судового збору порушує принцип здійснення господарського судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Вважає, що таке порушення витікає з того, що судом було звільнено від сплати судового збору на власний розсуд із недотриманням вимог Закону України «Про судовий збір».

          Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 січня     2025 року по справі №906/1035/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду     відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що Відповідач, як постачальник, в строк до 10 вересня 2024 року мав поставити Позивачу квадрокоптери DJI Mavic 3 PRO, ДК 021:2015 - 34710000-7 (Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном) в кількості 7 штук на загальну суму 504000 гривень, без ПДВ. Підтвердив, що Відповідач не заявляв відкрито про своє небажання/відмову від виконання взятого на себе зобов`язання, водночас наголосив, що у встановлений строк не поставив обумовлений Договором товар та що з боку Відповідача відсутні будь-які докази, що він прибув у встановлені Договором строки до Позивача з обумовленим Договором товаром, або 23 січня 2025 року Позивач відмовився прийняти цей товар. Таким чином на переконання Позивача є очевидним прострочення боржника у зобов`язанні і він має сплатити передбачену Договором неустойку.
Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1     статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції     справи переглядаються             за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження,     з урахуванням особливостей,        передбачених        у цій главі.
Згідно частини 2    статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 3     статті 270 ГПК України     передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні     з повідомленням    учасників справи,     крім випадків,             передбачених частиною             десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього     Кодексу.
В силу дії частини 10     статті    270 ГПК України: апеляційні скарги             на рішення господарського суду у справах     з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,        крім тих,     які не підлягають     розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,    розглядаються судом             апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13    статті 8 ГПК України: розгляд справи    здійснюється в порядку письмового провадження за наявними        у справі матеріалами,        якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного             позовного провадження визначені в частині 4     статті 247 ГПК України.
Суд констатує, що дана справа № 906/1035/24 не підпадає під дані винятки.
Водночас, суд констатує, що згідно    статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з     1 січня 2024 року        встановлено прожитковий мінімуму на одну     працездатну особу в розмірі 3028 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10     статті 270 ГПК України     складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).
З огляду на вищевказане,    колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати     розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
    Відповідно, ухвалою суду від 21 січня 2025 року повідомлено сторін     про те, що розгляд справи №906/1035/24 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до     24 березня 2025 року включно. 
Відтак, дослідивши        матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу,    суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розподілу судового збору, в решті рішення залишити без змін. Водночас апеляційний господарський суд вирішив скасувати ухвалу від 18 листопада 2024 року та відмовити в задоволенні клопотання Позивача про звільнення від сплати судового збору. 
При цьому,        суд апеляційної інстанції     виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2024 року між Позивачем (Замовник) та Відповідачем (Постачальник) укладено Договір  (а.с. 10-12). 
За умовою пункту 1.1 Договору, Відповідач  зобов`язався поставити Товар у власність Позивача в кількості і в терміни згідно із даним Договором і Специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а Позивач зобов`язався прийняти та сплатити за Товар на умовах даного Договору. 
У пункті 1.2 Договору, сторони погодили найменування Товару: квадрокоптер  DJI Mavic 3 PRO, ДК 021:2015-34710000-7 (вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном) в кількості 7 штук. 
Як визначено пунктом 1.3 Договору, Договір поставки укладено відповідно Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 3 пункту 8 Постанови КМУ від 11 листопада 2022 року №1275 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану (зі змінами). 
За умовою пункту 3.1 Договору, ціна Договору поставки  згідно із Специфікацією (додаток 1) становить 504000 грн, без ПДВ. 
Як погодили сторони у пункті 4.1 Договору, Позивач здійснює оплату за фактично поставлений товар протягом 10 робочих днів з дати надання Відповідачем Позивачу належним чином оформлених документів на поставлений товар, а саме видаткової накладної Відповідача, на якій повинен бути оригінал підпису одержувача  Позивача (або його представника за довіреністю) засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару та рахунку фактури. Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться.
За умовою пункту 5.1 Договору, Товар повинен бути поставлений Позивачу по 10 вересня 2024 року. Термін поставки Товару може бути продовжений на строк дії обставин непереборної сили, у відповідності з приписами статті 8 Договору, про що укладається Додаткова угода. 
Згідно з пунктом 5.2 Договору, місце поставки товарів: Донецька область (або: буде зазначене в окремих заявках Позивача).
Водночас, у підпунктах 6.2.1 та 6.2.2 Договору, сторони погодили, що Позивач має право: контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим Договором; достроково розірвати  цей Договір в односторонньому порядку у разі невиконання зобов`язань Відповідачем, повідомивши про це його у 10-денний строк. 
За змістом підпункту 6.3.1 пункту 6.3 Договору сторони обумовили, що Відповідач зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки та кількості, встановлені цим Договором .
У розділі 7 Договору, сторони визначили підстави для застосування заходів відповідальності за порушення договірних зобов`язань. 
Так, у пункті 7.6 Договору передбачено, що у разі непостачання товару відповідно до пункту 5.1 Договору, після кінцевого терміну поставки, Позивач розриває Договір в односторонньому порядку наступного дня. Позивач надсилає Відповідачу лист-повідомлення про розірвання Договору на електронну пошту. 
За умовою пункту 7.2 Договору, Відповідач несе відповідальність за відмову від поставки товару, що є предметом Договору, у формі неустойки у розмірі 10% вартості непоставленого товару.
У пункті 8.2 Договору обумовлено, що сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 10 календарних днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення офіційного листа на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3) інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Аналогічні умови застосовуються стороною в разі припинення дії форс-мажорних обставин та їх наслідків. 
Як зазначено у пункті 10.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту скасування воєнного стану в Україні, але не пізніше ніж до 31 грудня 2024 року, а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. 
У пункті 11.4 Договору сторони погодили, що до всього іншого, що не передбачено даним Договором, застосовуються норми законодавства України. 
Із Договору вбачається електронна пошта Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1  та контактний телефон НОМЕР_3 (а.с. 10-12). 
Невід`ємними додатками до Договору сторони погодили Специфікацію (додаток №1) та Технічну  специфікацію  до предмета закупівлі ( додаток №2). 
Позивачем долучено до матеріалів справи електронне листування між Позивачем та Відповідачем  за допомогою електронної пошти Відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1 та електронної пошти Позивача  ІНФОРМАЦІЯ_4)  наступного змісту: "за інформацією ви можете звернутися до керівника за номером телефону - НОМЕР_3" (від Відповідача) та просить вас ТЕРМІНОВО!!! надати інформацію стосовно відправки  Mavic 3Pro  в кількості 7 штук по закупівлі UA-2024-08-19-009565-a" (від Позивача)            (а.с.16).
Матеріалами справи підтверджується, що Договір укладено за результатами публічної закупівлі UA-2024-08-19-009565-a та що Неля Коток є контактною особою, в тому числі, користувачем електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17). 
Листом  № 8217 від 24 вересня 2024 року Позивач повідомив Відповідача  про  розірвання Договору в односторонньому порядку на підставі підпункту 6.2.1 пункту 6.2  з підстав невиконання  зобов`язання з  поставки  товару станом на 24 вересня 2024 року, з 4 жовтня 2024 року. Додатково Позивач повідомив  Відповідача  про підготовку позову щодо стягнення штрафних санкцій на підставі пункту 7.2 Договору (а. с. 8). 
Повідомлення  про  розірвання Договору в односторонньому порядку Позивач надіслав Відповідачу рекомендованим листом 25 вересня 2024 року з штрихкодовим ідентифікатором 0600966172719 (а. с. 9). Окрім того, інформацію про розірвання Договору Позивачем оприлюднено на сайті Prozorro 24 вересня 2024 року о 13:32 год. ( а. с. 19).   
Невиконання  Відповідачем умов Договору щодо поставки Товару стала підставою для звернення Позивача до господарського суду, з метою захисту порушеного, на думку Позивача, права, з позовом  про стягнення неустойки в розмірі 50400 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Укладений між сторонами Договір, за своєю правовою природою є договором поставки, положення якого врегульовано главою 54 Цивільного кодексу України.
В силу дії статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України.
У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу дії статті 530 Цивільного кодексу  України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Також колегією апеляційного господарського суду враховується, що  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 викладено правову позицію, відповідно до якої за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Тому, як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц,  і до моменту укладення договору сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної,  утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.
Принцип справедливості, добросовісності та розумності включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори (близький за змістом висновок, викладено, також і  у постанові від 19 травня 2020 року в справі № 910/719/19 Великої Палати Верховного Суду).  

З поданої апеляційної скарги, вбачається що Відповідач акцентує увагу на відсутності в матеріалах справи належним чином поданої відмови від поставки товару, з приводу чого апеляційний господарський суд зауважує таке.
Як встановлено вище в даній постанові Договір № 28/08/1 укладений для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 3 пункту 8  Особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану, затверджених постановою КМУ від 11 листопада 2022 року №1275 згідно з яким державні замовники здійснюють оборонні закупівлі товарів і послуг оборонного призначення у порядку відбору постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу. 
Як свідчать матеріали справи участь у публічній закупівлі UA-2024 08-19-009565-а з придбання Позивачем товару оборонного призначення квадрокоптера DJI Mavic 3 Pro у кількості 7 штук з очікуваною вартістю 554546 грн 40 коп.  взяли сім учасників, і саме Відповідачем визнано переможцем у з`язку із найменшою остаточною ціновою пропозицією  - 504000 грн. Позивач як замовник  публічно довів до відома потенційних учасників тендеру інформацію про строк поставки товару - 10 вересня 2024 року. За таких обставин колегія суду констатує, що визнавши Відповідача постачальником  товару за критерієм цінової пропозиції Позивач розраховував на розумну дбайливість та добросовісність виконання обов`язку   з поставки товарів оборонного призначення у визначений  ним строк - 10 вересня 2024 року. 
Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки;  відшкодування збитків.
Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків можливо охарактеризувати загальним поняттям     "санкція"     - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та/або умов договору.
В той же час стаття 217 Господарського кодексу України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки; у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 549     Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.     Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
В силу статті 617 Цивільного кодексу України,  особа яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
За умовою пункту 5.1 Договору, Товар повинен бути поставлений Позивачу по 10 вересня 2024 року. Термін поставки Товару міг  бути продовжений на строк дії обставин непереборної сили, у відповідності з приписами статті 8 цього Договору, про що мала бути укладена  Додаткова угода. 
Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем відбулось електронне листування за допомогою електронної пошти Відповідача та електронної пошти Позивача  наступного змісту: "за інформацією ви можете звернутися до керівника за номером телефону - НОМЕР_3" (від Постачальника) та Позивач просить вас ТЕРМІНОВО!!! надати інформацію стосовно відправки  Mavic 3Pro  в кількості 7 штук по закупівлі UA-2024-08-19-009565-a" (від Замовника) ( а.с.16).
На переконання колегії таку  поведінку Відповідача слід розцінювати як ухилення  від виконання зобов`язання (по суті відмовився від виконання зобов`язання у встановлений строк)  з поставки товару у встановлений строк - до 10 вересня 2024 року включно.  
Оскільки у  пункті 7.6 Договору передбачено, що у разі непостачання товару відповідно до пункту 5.1 після кінцевого терміну поставки, Позивач розриває Договір в односторонньому порядку наступного дня та, як вбачається  з листа № 8217 від 24 вересня 2024 року Позивач повідомив Відповідача  про  розірвання Договору в односторонньому порядку на підставі підпункту 6.2.1 пункту 6.2 Договору з підстав невиконання  зобов`язання з  поставки  товару станом на 24 вересня 2024 року, з 4 жовтня 2024 року.   
При цьому, Відповідачем в спростування обставин щодо відмови від поставки товару долучено жодних  доказів котрі б вказували на бажання Відповідача щодо вчинення дій в межах дії строку Договору з поставки необхідного для Позивача Товару (зокрема листування між сторонами). Навпаки всі докази, долучені до матеріалів справи вказують на пасивну поведінку Відповідача  (не вчинення жодних дій) щодо виконання умов Договору в частині поставки Товару, котре з огляду на бездіяльність Позивача носить важливий для держави та суспільства інтерес (враховуючи, що даний товар є необхідним для проведення бойових дій у військовий час).   
В той же час у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань з поставки товару в строк, встановлений Договором, Позивач в односторонньому порядку розірвав Договір на підставі підпункту 6.2.1 пункту 6.2 та пункту 7.6 Договору. 
Водночас розірвання Договору поставки не звільняє Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань - сплати неустойки, яка узгоджена сторонами умовами пункту 7.2 Договору.
Оскільки Відповідач не довів, що невиконання ним зобов`язань щодо поставки товару в строк, встановлений Договором, сталося внаслідок випадку або непереборної сили, то суд апеляційної інстанції констату наявність підстав  для стягнення неустойки, передбаченої пунктом 7.2 Договору.
Зокрема, Відповідач за відмову від поставки товару, що є предметом Договору, сплачує Позивачу неустойку у розмірі 10% вартості непоставленого товару. Згідно пункту 3.1 Договору ціна Договору становить 504000 грн, без ПДВ, тому розмір  неустойки складає 50400 грн.   
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Відповідача, що факт відмови від поставки має виражатися у формі активних дій, адже для цього враховуючи вищеописане в цій постанові є достатнім і встановлення бездіяльності апелянта.
При цьому колегією суду не встановлено, що з боку Відповідача вживалися заходи щодо добросовісного виконання свого обов`язку з поставки товару оборонного призначення у період воєнного стану для забезпечення обороноздатності країни з метою надання можливості ефективного ведення бойових дій, а навпаки особа подавши заяву на відповідний тендер та уклавши Договір не довела вчинення нею будь-яких дій для досягнення мети Договору та як вже вказано судом, проявивши в цьому аспекті бездіяльність.
Окрім того, колегія суду звертає увагу на те, що Відповідач ототожнює в апеляційній скарзі поняття «відмову від договору» та «відмову від виконання зобов`язання по договору», які по своїй сутті та правових наслідках є зовсім різними поняттями. Зокрема, відмова від договору має більш ширше значення та є наслідком припинення договірних та зобов`язальних відносин між сторонами.
Поміж тим фраза "зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно)" очевидно означає, що боржник в зобов`язанні, який прагне виконати взяте на себе зобов`язання, повинен: по-перше, мати в наявності обумовлений договором поставки товари; по-друге, прибути до кредитора (покупця/замовника) або в обумовлене договором місце, і фізично передати товар. Також  є очевидним, що відмова від виконання боржником позитивного зобов`язання може бути вчинена у двох формах: в активній, відкритій формі, коли боржник прямо і відкрито заявляє про своє небажання/відмову від виконання взятого на себе зобов`язання; в прихованій, пасивній формі, коли божник не виконує дій, спрямованих на виконання зобов`язання, в наслідок чого зобов`язання не завершується належним його виконанням. 
При цьому суд апеляційної інстанції констатує, що дійсно, Відповідач не заявляв відкрито про своє небажання/відмову від виконання взятого на себе зобов`язання, але у встановлений строк не поставив обумовлений Договором товар (з боку Відповідача відсутні будь-які докази, що він прибув у встановлені Договором строки до Позивача з обумовленим Договором товаром). 
Все вищевстановлене повністю спростовує доводи апелянта в частині оскарження рішення місцевого господарського суду від 18 листопада 2024 року в даній справи. 
В силу дії частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відтак, підсумовуючи усе описане вище, колегія суддів зазначає, що з огляду на вірогідність доказів долучених до матеріалів справи, вбачається факт відмови Відповідача поставити товар в строки встановлені в Договорі, що не спростованний  Відповідачем.
Відповідно Північно-західний апеляційний господарський задоволює позовні вимоги та стягує з Відповідача на користь Позивача неустойки в розмірі 50400 грн.
Приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд змінює рішення суду в частині розподілу судових витрат. 
                                    
    Що ж до вимог апеляційної скарги в частині скасування ухвали Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1035/24 від 18 листопада 2024 року та відмови Позивачу у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, то колегія суду зауважу таке.
Ухвалою суду першої інстанції по справі № 906/1035/24 від 18 листопада 2024 року заяву Позивача про звільнення від сплати судового збору (втретє) (вх. г/с №01-44/3153/24 від 11 листопада 2024 року) задоволено та звільнено Позивача від сплати судового збору на суму  2422 грн 40 коп.. 
Постановляючи відповідну ухвалу, суд виходив з мотивів того, що Позивач у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на частину 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" вважаючи доведеним, що Позивач немає іншого доходу, окрім бюджетного фінансування, яке спрямовується на виплату грошового забезпечення особового складу та, в межах казначейських асигнувань на закупівлю робіт, товарів та послуг, що мають ознаки оборонних закупівель; що неможливість сплати судового збору військовими частинами має процедурні перешкоди, які не можуть бути самостійно вирішені військовими частинами, а формальний підхід судів у цьому питанні ставить військові частини, як учасників судових процесів, в завідомо уразливе становище порівняно з іншими учасниками судових процесів, що з позиції суду першої інстанції порушує принцип рівності перед судом та законом. 
В той же час, апеляційний господарський суд констатує, що  відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:  розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або  позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України "Про судовий збір").         
При цьому наведеними правовими нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору. 
Список цей є вичерпний і в передбачуваному порядку на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції не змінювався. 
Разом з тим колегія суду враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 у пункті 45 зробила правовий висновок про те, що із системного аналізу змісту зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Утім Позивач на даний час не є суб`єктом, на якого поширюється дія статті 8 Закону України "Про судовий збір", а предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
В той же час причини зазначені для звільнення в оспореній ухвалі виходять за межі визначені Законодавством у вказаній статті Закону України "Про судовий збір" (тобто самостійно, без наявності у нього права наданого Законом переліку підстав, що по своїй суті є порушенням процесу).
В той же час апеляційний господарський суд констатує, що заява про звільнення від сплати судового збору (втретє) Позивача жодним чином не доводить ускладнений процес отримання відповідного фінансування для оплати судового збору за подання позовної заяви. Позивачем не надано жодних доказів того, що ним вживалися будь-які заходи з метою отримання відповідного фінансування, зокрема не наведено доказів які свідчили б про те, що Позивач звертався до уповноважених органів з метою отримання відповідного фінансування і що йому з тих чи інших підстав було відмовлено. Крім того, таке безпідставне звільнення Позивача від сплати судового збору порушує принцип здійснення господарського судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Оскільки предметом спору у цій справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1    статті 8 Закону України "Про судовий збір"    не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, тому й підстави для звільнення від сплати судового збору у цій справі apriori відсутні.
Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади. Отже, самі лише обставини, пов`язані з труднощами фінансування, відсутністю коштів на рахунку, призначених для сплати судового збору та запровадженням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 не можуть вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Позивача про відмову від сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп..
Приймаючи таке рішення  Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує ухвалу Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1035/24 від 18 листопада 2024 року та задоволює апеляційну скаргу Відповідача в частині скасування такої ухвали.  
В той же час, скасовуючи вказану ухвалу колегія суду враховує факт того, що на час прийняття такого судового рішення існує і рішення суду першої інстанції в даній справі, котре вище оцінено апеляційним господарським судом та залишено без змін  в частині стягнення неустойки. 
Відтак, скасовуючи таку ухвалу суд апеляційної інстанції приймає рішення про стягнення з Позивача судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. на рахунок Господарського суду Житомирської області (ГУК у Жит.обл/ТГ м.Житомир/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37976485; Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA768999980313111206083006797; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу 101 ___(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ______ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Житомирської області (назва суду, де розглядається справа)).
В той же час, зважаючи на скасування ухвали суд апеляційної інстанції про звільнення Позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви та прийняття  рішення про стягнення з Позивача судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. на рахунок Господарського суду Житомирської області, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суду зазначає, що в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на Відповідача.  
Враховуючи не врахування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права щодо звільнення від сплати судового збору, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, про задоволення апеляційної скарги Відповідача в частині скасування ухвали  від 18 листопада 2024 року та змінює резолютивну частину судового рішення в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви.
Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує ухвалу Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1035/24 від 18 листопада 2024 року та відмовляє в задоволенні клопотання Позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.
При цьому, Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги Відповідача щодо скасування судового рішення в частині стягнення неустойки, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються усім вищеописаним в даній постанові. 
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до   статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Разом з тим суд апеляційної інстанції констатує, що спір в даній справі виник з вини Відповідача, відповідно  судові витрати,   в силу дії приписів   статті 129 Господарського процесуального кодексу  України, за розгляд апеляційної скарги Відповідача суд залишає за Відповідачем.
            Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                                                   
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року та на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року по справі №906/1035/24  - задоволити частково.
2. Відмовити в задоволенні клопотання Військової     частини      НОМЕР_1 (вх. г/с №01-44/3153/24 від 11 листопада 2024 року) про звільнення  від сплати судового збору в сумі  2422 грн 40 коп.. 
3. Скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року по справі №906/1035/24.
4. Рішення Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року змінити в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви, шляхом викладення пункту 3 і 4 резолютивної частині рішення в наступній редакції: 
"3.  Стягнути з Військової    частини     НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )  на рахунок UA768999980313111206083006797 в ГУК у Житомирській області/ТГ м.Житомир (МФО 22030101, код отримувача  (код за ЄДРПОУ) 37976485; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу 101)   2422 грн 40 коп. судового збору за подання позовної заяви.
"4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" ( 10029, м. Житомир, вул. Бандери Степана, 7, офіс 316 , код ЄДРПОУ 43672760) на користь Військової     частини      НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )      2422 грн 40 коп. судового збору за подання позовної заяви."
5. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 18 листопада 2024 року - залишити без змін.
6. Господарському суду Житомирської  області видати відповідні накази.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
8. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
9. Справу №906/1035/24  повернути Господарському суду Житомирської   області.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.