П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 грудня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Справа №359/4655/24
Апеляційне провадження №33/824/3766/2024
 
Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., за участі секретаря Цюрпіти Д.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватою в скоєні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь державного бюджету України.
 
Не погодилась із вказаною постановою ОСОБА_1 , її представником  - адвокатом Новоселецькою О.А. подана апеляційна скарга, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання мотивовано тим, що оскаржувана постанова була винесена за відсутності ОСОБА_1 , копія постанови їй не була направлена у встановлені строки, а про її винесення ОСОБА_1 дізналась лише 05 липня 2024 року, вона була позбавлена можливості оскаржити постанову у передбачений законом строк. Копію оскаржуваної постанови отримала представник ОСОБА_1 05 липня 2024 року. На підставі викладеного, просить визнати причину пропуску строку для подання апеляційної скарги на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року поважною та поновити даний строк.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення їй повістки, що в свою чергу, позбавило її можливості захистити свої конституційні права, зокрема, надати пояснення та докази, які спростовують наявність складу правопорушення.
Представник також вказує на те, що 27 квітня 2024 року працівниками поліції , які виїхали на виклик ОСОБА_1 було прийнято одночасно дві заяви  про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 надала пояснення з цього приводу, однак суд першої інстанції вказані пояснення та протокол про прийняття заяви від ОСОБА_1 до уваги не прийняв, не надав їм оцінку, що призвело до винесення незаконної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Представник також вказує на те, що в матеріалах справи на а.с. 2 міститься інший протокол серії ВАБ №977163 від 27 квітня 2024 року, в якому зазначено, що 27 квітня 2024 року гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, а саме висловлювала погрози і образи в сторону свого чоловіка ОСОБА_2 , що проживає разом з нею, чим спричинила психологічне насильство, та адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Суд, при винесенні постанови, в описовій частині посилається на протокол ВАД №204627 від 07 травня 2024 року, у якому зазначені зовсім інші обставини. 
Представник також зазначає, що ОСОБА_1 вважає, що саме вона є постраждалою особою від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , однак вона не отримала належного захисту її прав.
Доказів, що свідчать про вчинення ОСОБА_1 конкретних дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не надано. Зокрема, не конкретизовано, в чому саме полягало суспільно-небезпечне діяння з боку ОСОБА_1 , адже таке формулювання як «висловлювання погроз і образ» не підпадає під ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Докази того, що висловлювання погроз і образ з боку ОСОБА_1 потягли або могли потягнути за собою наслідки у виді шкоди психічному здоров`ю потерпілого, в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення нею правопорушення, передбаченого цією статтею.
 
ОСОБА_1 та її представник - Шелудько Л.Г. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.
 
Враховуючи те, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.
 
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності вручається не пізніше, яка за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності особи правопорушника. З матеріалів справи не вбачається належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, зокрема, в матеріалах справи відсутнє зворотнє повідомлення про отримання нею судової повістки про час та місце розгляду справи. Копію оскаржуваної постанови представник ОСОБА_1 отримала 05 липня 2024 року, про що міститься відмітка на обкладинці справи. Із апеляційною скаргою до суду першої інстанції представник звернулась 09 липня 2024 року.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з метою додержання права на доступ до правосуддя, вважає за доцільне задовольнити клопотання та поновити строк на апеляційне оскарження.
 
Вирішуючи питання по суті апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
 
Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Згідно вимог ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
 
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Під домашнє фізичне насильство підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно нанесено побої, заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою психологічне насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
 
В матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №977163 від 27 квітня 2024 року, з якого вбачається, що 27 квітня 2024 року ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, злісно висловлювала погрози, образи в сторону свого чоловіка ОСОБА_2 , який проживає разом із нею, чим спричинила психологічне насильство. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В протоколі потерпілим зазначений - ОСОБА_2 /а.с. 2/.
Також в матеріалах справи міститься два протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 квітня 2024 року, відповідно до яких заяви про вчинене кримінальне правопорушення подали і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 вказав на те, що 27 квітня 2024 року  близько 07.00 год дружина ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, ображала, висловлювалась нецензурною лайкою, словесно погрожувала фізичною розправою.
ОСОБА_1 вказала на те, що 26 квітня 2024 року близько 19.00 год. виник конфлікт з чоловіком під час якого він її побив, забрав грошові кошти та ключі від автомобіля /а.с. 5,6/.
В матеріалах справи міститься копія пояснень ОСОБА_1 з приводу обставин, які виникли 26 квітня 2024 року близько 19.00 год, а саме вчинення домашнього насильства відносно неї її чоловіком ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 /а.с. 7/.
В матеріалах справи також наявний терміновий заборонний припис стосовного кривдника, однак він неналежної якості, а тому з`ясувати відомості, які в ньому зазначені, не є можливим/а.с. 8/.
Також до матеріалів справи долучено копію паспорту ОСОБА_1 /а.с.  9/. 
На стадії апеляційного розгляду справи, було задоволено клопотання ОСОБА_2 , та долучено до матеріалів справи наступні докази:
копію рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2024 року, яким видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 строком на 6 місяців та вжито такі заходи тимчасвого обмеження її прав: заборонено ОСОБА_1 спілкуватись з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто  та через третіх осіб /а.с. 51-55/;
довідку видану інспектором ВРПП Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції від 21 травня 2024 року, в якій зазначені відомості перевірки дій поліцейських за зверненням ОСОБА_1 /а.с. 56-58/;
висновок експертного дослідження №32 від 07 травня 2024 року відносно ОСОБА_2 /а.с. 59,60/;
флеш-накопичувач з відеозаписом /а.с. 61/.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що в оскаржуваній постанові від 24 травня 2024 року зазначено, що з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №204627 слідує, що 07 травня 2024 о 20 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 , , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювала образи, погрози, принижувала честь та гідність доньки, хапала останню за плечі та одяг, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто, суд першої інстанції, при винесенні постанови, в описовій частині посилається на протокол ВАД №204627 від 07 травня 2024 року, у якому зазначені зовсім інші обставини, ніж ті, що мали бути предметом розгляду у цій справі.
  
Разом з цим, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред'явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст.129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист. 
Таким чином, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №977163 від 27 квітня 2024 року, з якого вбачається, що 27 квітня 2024 року ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, злісно висловлювала погрози, образи в сторону свого чоловіка ОСОБА_2 , який проживає разом із нею, чим спричинила психологічне насильство, та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Перш за все, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 не утворюють самі по собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з такого.
Так, з наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що між сторонами наявні конфліктні відносини. Наявність конфліктної ситуації між сторонами підтверджується, зокрема і тим, що 27 квітня 2024 року було складено два протоколи прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення відповідно до яких заяви про вчинене кримінальне правопорушення подали і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 . ОСОБА_2 у своїй заяві вказав на те, що 27 квітня 2024 року  близько 07.00 год дружина ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, ображала, висловлювалась нецензурною лайкою, словесно погрожувала фізичною розправою. В свою чергу, ОСОБА_1 вказала на те, що 26 квітня 2024 року близько 19.00 год. виник конфлікт з чоловіком під час якого він її побив, забрав грошові кошти та ключі від автомобіля. 
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Крім того, суд першої інстанції не встановив та не конкретизував, в чому саме полягало психологічне насильство з боку ОСОБА_1 та які конкретно погрози та образи висловлювались нею, і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілого ОСОБА_2 .
Апеляційним судом не приймаються до уваги надані потерпілою особою копія рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2024 року та довідки, оскільки в цьому рішенні встановлені інші обставини, ніж обставини, що є предметом розгляду у цій справі .
Також не можуть бути прийняті в якості доказів відеофайли надані потерпілою особою, оскільки на них не зафіксована дата і час проведення відеозйомки, та зафіксовано обставини сімейного конфлікту за участі всіх членів сім`ї.
Висновком експертного дослідження №32 від 07 травня 2024 року встановлено обставини ОСОБА_2   легких тілесних ушкоджень, вказаний висновок складений в ході перевірки заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення. Але вказаним дослідженням не встановлені обставини наявності психологічної травми  і психологічного насильства, які є предметом розгляду у цій справі.
Таким чином, матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.
Вказане вище залишись поза увагою суду першої інстанції.
З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.
 
Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року - скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                                    Соколова В.В.