Справа № 346/3071/23 
Провадження № 22-ц/4808/204/25 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Баркова В.М, Девляшевського В.А,
секретар Струтинська Д.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна,
в с т а н о в и в:
13 червня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просив визнати ОСОБА_3 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника його опікуном.
Заявник посилався на те, що його тесть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І "А" групи. Причиною його інвалідності є виражена деменція при хворобі Альцгеймера з пізнім початком, з амнестичною дезорієнтацією, емоційною лабільністю, епізодами збудження, вираженою дезадаптацією у соціальній сфері та побуті, ІХС, дифузний кардіосклероз, СН-ІІ А, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Психічні розлади почали проявлятися після 70-ти років з прогресуючого зниження пам`яті, розгубленості, неуважності, а суттєве погіршення стану розпочалось в 2019 році після смерті дружини. ОСОБА_3 потребує постійного спостереження та піклування, оскільки не розуміє, де він знаходиться, не вміє сам одягнутися, подбати про гігієну тіла, втратив навик самостійного прийому їжі; дезорієнтований, намагався вийти з помешкання через вікно та агресував при спробах його зупинити; все частіше злісно реагує на рідних, спонтанно виходив з дому та доставлявся в супроводі поліції. Він лікувався в КНП "Коломийська центральна районна лікарня" з 05.01.2023 року по 19.01.2023 року, а пізніше скерований на стаціонарне лікування в КНП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради", де перебував з 08.02. по 23.02.2023 року. Внаслідок захворювання ОСОБА_3 потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги, він не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати. Тому заявник, як чоловік його рідної дочки, який весь час доглядав за ним, є фізично здоровим та у випадку його агресії може надати необхідну допомогу, має бажання та можливість бути його опікуном. У зв`язку з цим заявник просив визнати ОСОБА_3 недієздатним, встановити опіку над останнім та призначити заявника його опікуном.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року заяву задоволено частково. Визнано недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мишин Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
В задоволенні вимог ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_3 відмовлено.
До встановлення опіки та призначення опікуна недієздатному ОСОБА_3 , здійснення опіки над ним покладено на виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування.
У відповідності до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, встановити строк дії даного рішення 2 (два) роки з дня набрання цим рішенням законної сили.
Роз`яснено, що у відповідності до ч.7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 300 ЦПК України.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в призначенні опікуна над недієздатним ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Заявник вважає ухвалене рішення незаконним, оскільки в ньому неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно прийшов до переконання про відсутність відповідного обгрунтування доцільності призначення опікуном саме заявника у поданні органу опіки та піклування. У судовому засідання свідки підтвердили наявність довірливих та доброзичливих стосунків між заявником та ОСОБА_3 , а відтак це свідчить про те, що призначення опікуном саме заявника відповідатиме інтересам недієздатної особи. Також органом опіки та піклування було встановлено, що дочка ОСОБА_3 немає можливості здійснювати догляд за батьком не тільки через її працевлаштування та графік роботи, але й через відсутність фізичної можливості справлятись з ним у зв`язку з його агресивною поведінкою. ОСОБА_3 доставлявся у судове засідання і його неадекватну та агресивну поведінку суд мав можливість оцінити. Вважає, що судом першої інстанції неправильно дано оцінку тому, що у матеріалах справи немає доказів позитивного ставлення та прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном. Заявник вказує, що для ОСОБА_3 він має значно більший авторитет ніж інші члени сім`ї, крім того він здатний стримувати його напади агресії. До того ж стверджує, що судом не взято до уваги той факт, що заявник є єдиним фізично сильним чоловіком в сім`ї, який може справлятись з потребами недієздатної людини.
Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції двозначно застосовано та витлумачено законодавство по аналогічних справах, в яких суд задовільняв подібні вимоги.
Таким чином, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про призначення опікуна та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким призначити опікуном ОСОБА_3 заявника ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Виконавчого комітету Коломийської міської ради Кузьмин М.В. подав суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Коломийської міської ради.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника недієздатної особи ОСОБА_3 - адвоката Репало О.О. які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в оскарженій частині, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині відмови у призначення опікуном  ОСОБА_3 заявника ОСОБА_1 .. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року в частині визнання  ОСОБА_3 недієздатною особою не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскарженій частині.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.7).
27.04.1996 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.8). 
Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №220956 від 06.04.2023 року ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої "А" групи та потребує постійного стороннього догляду і нагляду (а.с.11).
З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 268/23 комунального некомерційного підприємства " Обласний заклад з надання психіатричної допомоги " Івано-Франківської обласної ради вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.02.20223 року по 23.02.2023 року з діагнозом: виражена деменція при хворобі Альцгеймера з пізнім початком, з амнестичною дезорієнтацією, емоційною лабільністю, епізодами збудження, вираженою дезадаптацією у соціальній сфері та в побуті; ІХС, дифузний кардіосклероз, СН-ІІ А. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с.12).
Згідно з довідкою СП «Поліклініка» КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР 25.05.2023 року ОСОБА_3 числиться на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті вказаного закладу з приводу діагнозу: виражена деменція при хворобі Альцгеймера з пізнім початком (а.с.13).
Як вбачається з акту про не проживання особи за місцем реєстрації №206, складеного ОСББ " Лисенка 10-12 ", заявник ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , не проживає (а.с. 9).
У відповідності до копії акту про проживання особи без реєстрації від 05.06.2023 року, що складений сусідами, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.10).
За висновком про стан здоров`я особи, виданого комунальним некомерційним підприємством Коломийської міської ради " Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги " 30.05.2023 року ОСОБА_1 здоровий ( а.с. 14 ).
Згідно з довідами №365 та №171 від 22.05.2023 року та від 25.05.2023 року структурного підрозділу «Поліклініка» КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває (а.с. 15, 15а).
Також заявник ОСОБА_1 станом на 20.05.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.15б). 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 333085950 від 22.05.2023 року, у вказаному реєстрі актуальна інформація про те, що за ОСОБА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 ( а.с.16).
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, платником єдиного податку, та отримує дохід від підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з реєстру платників податків та податковими деклараціями платника єдиного податку ФОП (а.с.17-22).
Згідно з  даними довідки  про склад  осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні №6535, виданої  управлінням " Центр надання адміністративних послуг " Коломийської міської ради  24.05.2023 року, за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 23 ).
Відповідно до довідки №10-23, виданої Коломийською міською публічною бібліотекою 07.08.2023 року, ОСОБА_2 працює провідним методистом у вказаному закладі на постійній основі з 19.10.2021 року за графіком п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними у суботу та неділю, щодня з 08:00 год. до 17:15 год. ( а.с. 54 ).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 107/2024 року ОСОБА_3 страждає стійким хронічним психічним розладом - вираженою судинною (атеросклеротично-гіпертонічного характеру) деменцією, згідно МКХ-10 F01.8; внаслідок зазначеного розладу ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.71-74).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 4243 від 22.10.2024 року та подання органу опіки та піклування цим органом опіки та піклування, враховуючи пропозиції опікунської ради при виконавчому комітеті міської ради, рекомендовано призначити заявника ОСОБА_1 опікуном його тестя - ОСОБА_3 , 1936 року народження, оскільки він, як приватний підприємець, може більше часу знаходитись вдома і доглядати за ним; дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 працює і не може здійснювати належний догляд за батьком ( а.с. 145, 146 ).

Задовольняючи заяву в частині визнання ОСОБА_3 недієздатним, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази вказували на наявність підстав для задоволення вимог в частині визнання ОСОБА_3 недієздатним, оскільки він внаслідок стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В частині визнання особи недієздатною рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається. 

Відмовляючи в задоволенні вимоги про встановлення опіки та призначення опікуном ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що подання органу опіки та піклування про призначення заявника опікуном є необґрунтованим та таким, що прийняте без повного дослідження всіх обставин та із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення опікуном заявника. Саме лише бажання заявника бути опікуном свого тестя не може бути безумовною підставою для призначення його опікуном. Крім того, заявник не позбавлений можливості надавати посильну допомогу та підтримку недієздатному ОСОБА_3 без відповідного судового рішення.
Колегія суддів, перевіривши справу, приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Статтею 41 ЦК України передбачено правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88 (далі-Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.
Відповідно до п.1.7 Правил органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування.
Згідно з п.1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. 

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна (постанова Верховного Суду від 24.07.2024 року у справі №727/597/24).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому (стаття 2 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).
Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).
Згідно з частиною 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розрізнено поняття «родичі» та «члени сім`ї».
До загальних ознак сім`ї належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки.
Разом з тим, ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, оскільки спільне проживання та побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї.
Близькі члени родини (або близькі родичі) - законодавчий термін, що позначає родичів (членів сім`ї) особи, які мають особливі права та/або обов`язки через тісні стосунки з особою.
Отож, член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є тестем ОСОБА_1 , отже, заявник не перебуває з недієздатною особою в родинних відносинах, вказані особи не є близькими родичами, інші обставини, які підтвердили б пояснення заявника щодо фактичних родинних відносин із недієздатним, суду об`єктивно не підтвердлжені.
Згідно з поданням від 22.10.2024 року Орган опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради вважав необхідним та просив призначити опікуном ОСОБА_1 , зятя ОСОБА_3 .. Разом з тим, відповідного обґрунтування доцільності призначення опікуном саме заявника, за наявності у недієздатного рідної дочки та сина, які в змозі опікуватися батьком, органом опіки та піклування не зазначено.
Так, зі змісту подання Органу опіки та піклування неможливо встановити наявність умов, передбачених статтями 63-67 ЦК України, крім відомостей про задовільний стан здоров`я заявника. Твердження ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із характером захворювання недієздатного, останній вимагає особливого догляду, оскільки поводить себе агресивно, нічим об`єктивно не підтверджені, даних таких суду не надано, як і не надано підтверджень, що Орган опіки та піклування намагався з`ясувати взаємини між підопічним та кандидатом в опікуни. Тому неможливо не погодитися із позицією суду першої інстанції стосовно того, що заявник не підтвердив підстав звернення до суду з даною заявою, більш того, вбачається, що заява є формальною, поверхневою, не відповідає вимогам закону, встановленим для вирішення подібних питань. Разом з тим це не виключає для заявника можливість звернення до суду із подібними вимогами в разі дотримання вимог закону для даного питання. 
Суд першої інстанції правильно оцінив вищевказані обставини та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 ..
Безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення невірно оцінив надані докази, та невірно застосував норми права, позбавивши при цьому недієздатну особу передбаченого законом обов`язку про призначення їй опікуна, оскільки, відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
Отже, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та з неправильним застосуванням норм процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, і підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2025 року.

Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.М. Барков
В.А. Девляшевський