УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 194/2070/14-к
Провадження № 51-4525 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 від 26 грудня 2024 року,
встановив:
ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою від 07 серпня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги. 
Зокрема серед недоліків було зазначено те, що зі змісту касаційної скарги не вбачається, які саме судові рішення оскаржує ОСОБА_4 .
Також серед недоліків було зазначено те, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2)  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.
Тобто серед недоліків було зазначено, що у касаційній скарзі не вказувалося, у чому саме полягають порушення, допущені судом, які є підставою для їх скасування.
Крім цього ОСОБА_4 , звертаючись із касаційною скаргою, не зазначав вимоги стосовно конкретних судових рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій, нічого не вказував про те, яке рішення має ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги з урахуванням положень ст. 436 КПК України.
ОСОБА_4 роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Тому назагал серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі  ОСОБА_4 не наводить обґрунтування заявлених вимог, яке в силу вимог ст. 438 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України, а прохальна частина його касаційної скарги не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Також серед недоліків було вказано, що ОСОБА_4 не долучив до скарги копії судових рішень, які він оскаржує. 
Додатково серед недоліків було зазначено те, що ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, зміст якої викладений недержавною мовою.
У межах визначеного судом строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, однак, як видно зі змісту цієї скарги, вказані в ухвалі суду від 01 листопада 2024 року недоліки він усунув лише частково.
Зокрема ОСОБА_4 на усунення недоліків касаційної скарги надіслав до суду касаційну скаргу, яка викладена державною мовою.
Однак у касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків, ОСОБА_4 знову конкретно не вказує, які саме рішення судів першої та/або апеляційної інстанції (від якої дати, про що) він оскаржує у касаційному порядку.
Стосовно формулювання касаційних вимог скаржник указує на другій сторінці касаційної скарги, що він вимагає скасувати вирок Павлоградського суду, а на третій-четвертій сторінках - скасувати ухвалу Павлоградського місцевого суду Дніпропетровської області.   
Тобто прохальна частина уточненої касаційної скарги також не відповідає вимогам ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки, по-перше, містить суперечності щодо ідентифікації оскаржуваного рішення місцевого суду, й, по-друге, не містить жодних вимог щодо відповідного рішення апеляційного суду за умови, що оскаржуване рішення місцевого суду було предметом апеляційного перегляду. 
Крім цього, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України  ОСОБА_4 знову не долучив до касаційної скарги копій оскаржуваних рішень судів.
Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. 436 КПК України перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено. 
Таким чином, у наданий строк ОСОБА_4  недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно йому повернути.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути ОСОБА_4 його касаційну скаргу від 26 грудня 2024 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                               ОСОБА_3