КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 755/19645/2024
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4497/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                            судді-доповідача               Рейнарт І.М. 
                            суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк»  -  адвоката Романіва Антона Анатолійовича на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 8 листопада 2024 року (суддя Коваленко І.В.) про повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,
встановив:
 
у листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний кредит № 85567 від 3 травня 2018 року, яка станом на 7 червня 2024 року становить 959 432,51грн, а також судових витрат по справі.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 8 листопада 2024 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Таскомбанк» - адвокат Романів А.А. просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції наданим документам та помилковість висновку про відсутність в матеріалах справи належних документів у підтвердження його повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах товариства.
Представник позивача зазначає, що на підтвердження своїх повноважень ним було додано до позовної заяви копію довіреності, видану головою правління АТ «Таскомбанк» - Дубєєм В.В., а також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підтвердження того, що Дубєй В.В. є головою правління АТ «Таскомбанк». 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суддя виходила з того, що адвокат Романів А.А., який підписав позовну заяву, не надав належні документи, які підтверджують його повноваження, зокрема, договору про надання правової допомоги та/або трудового договору.
Колегія суддів вважає, що висновки судді першої інстанції не ґрунтуються на 
нормах процесуального права. 
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
Зокрема, відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Згідно частин 1 та 3 статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частина 1 статті 60 ЦПК України визначає, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина 3 статті 62 ЦПК України).
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша та друга статті 64 ЦПК України).
До позовної заяви, поданої та підписаної адвокатом Романів А.А. від імені АТ «Таскомбанк», було додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000543, виданого радою адвокатів Вінницької області 29 серпня 2019 року, згідно якого Романів А.А. має право на зайняття адвокатською діяльністю (с.с.9-10), та копію довіреності № 193 від 23 липня 2024 року, підписаної головою правління банку Дубєєм В.В., якою адвокат Романів А.А. уповноважений на представлення інтересів Акціонерного товариства «Таскомбанк» в судах всіх інстанцій та юрисдикцій (с.с.11-12).
Отже, адвокатом Романів А.А. до позовної заяви додані належні документи, передбачені вищезазначеними нормами ЦПК України, у підтвердження своїх повноважень на представлення інтересів позивача у суді, у тому числі і на підписання позовної заяви.
Посилання судді першої інстанції на необхідність надання адвокатом у підтвердження своїх повноважень договору про надання правової допомоги та/або трудового договору, не ґрунтуються на нормах процесуального права, які таких вимог не містять.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на 
надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової 
допомоги.
Частиною третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Жодна норма Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні ЦПК України, ні ЦК України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.
В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2018 року у справі № 908/1101/17.
Не вимагає стаття 62 ЦПК України і надання у підтвердження своїх повноважень адвокатом договору про надання правової допомоги, а положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначають, що правову допомогу адвокат може надавати після укладення договору про надання правової допомоги.  Однак, вказані положення не містять обов`язку адвоката надавати такий договір суду у підтвердження повноважень адвоката, який представляє сторону на підставі довіреності.
Разом з цим, якщо суддя має сумнів, що адвокат та сторона у спорі уклали договір на надання правової допомоги, він не позбавлений можливості залишити позовну заяву без руху та встановити строк для надання суду доказів, що між адвокатом та стороною у спорі укладений договір про надання правової допомоги.
Посилання судді першої інстанції на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 817/66/16, колегія суддів вважає безпідставним, так він прийнятий у справі, обставини у якій не є тотожними до обставин даної справи.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі зробила висновок, що адвокат не може надавати правову допомогу тільки на підставі довіреності, не уклавши договору про надання правової допомоги. Однак, Велика Палата Верховного Суду не прийшла до висновку, що адвокат у підтвердження своїх повноважень, крім довіреності, також повинен надавати договір про надання правової допомоги, на підставі якого видана довіреність.  
Також безпідставними є висновки судді про необхідність надання адвокатом Романів А.А. у підтвердження своїх повноважень трудового договору, так як ні у позовній заяві, ні у довіреності не зазначено, що адвокат Романів А.А. представляє позивача у порядку самопредставництва.
Посилання судді на ухвалу судді Верховного Суду від 23 серпня 2018 року у справі № 805/4297/17-а є необґрунтованими, оскільки у зазначеній справі суддя, повертаючи касаційну скаргу, виходив з того, що «довіреність була видана більш ніж за рік до набуття ОСОБА_2 статусу адвоката, підписання між ОСОБА_2, як адвокатом, та Приватним акціонерним товариством «Завод Радар» договору про надання правової допомоги, та звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі».
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному 
право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі 
законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Як свідчить позиція Верховного Суду у численних справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відтак, повернення позовної заяви із підстав, наведених суддею першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.                                                                 
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Враховуючи, що ухвала про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк»  -  адвоката Романіва Антона Анатолійовича задовольнити.
Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 8 листопада 2024 року скасувати, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк 

                                                                                           Т.І. Ящук