справа № 756/4243/24
головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
провадження № 22-ц/824/1212/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
29 січня 2025 року                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року
за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - 
в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд:
визнати спільним майном подружжя транспортний засіб марки «Tesla», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 ,
виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Tesla», д.н.з. НОМЕР_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за його частку у спільному майні подружжя у розмірі 910 112 грн 50 коп.
 
Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу, у тому числі заборонити органам та особам, які уповноважені здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортних засобів, здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортного засобу марки: «Tesla», Model Y, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , рік випуску 2023, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна та передачу його іншим особам, що призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому та ефективний захист прав позивача.
 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не наведено достатніх підстав та не надано доказів того, як саме може бути утруднено або унеможливлено виконання рішення по суті позовних вимог в майбутньому в разі задоволення позову та відчуження транспортного відповідачкою
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем є майновий спір, і відповідач, яка є титульним власником, може у будь-який час до моменту ухвалення рішення у цій справі здійснити відчуження спірного автомобіля на користь третіх осіб без згоди позивача, як співвласника майна, що зробить неможливим або істотно ускладнить у майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Вартість спірного автомобіля складає 1 820 225 грн, що підтверджується звітом про оцінку ринкової вартості рухомого майна, а предметом позовних вимог є, зокрема, стягнення на користь позивача грошової компенсації за частку ринкової вартості набутого в шлюбі транспортного засобу.
На теперішній час позивач та відповідач проживають окремо, місце її фактичного проживання не відоме. Спірний автомобіль, придбаний за час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів, зареєстрований за  ОСОБА_2 та знаходиться у її користуванні.
Вказує, що для забезпечення реального виконання рішення суду у майбутньому позивач просив заборонити відчуження спірного автомобіля без позбавлення відповідача права користування ним, що свідчить про співмірність заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
 
Від представника  ОСОБА_2 - адвоката Куксюка А.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відзив обґрунтовано тим, що саме лише посилання у заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову та про його співмірність заявленим позовним вимогам. 
Вказує, що позивачем не надано доказів дій відповідачки, які б свідчили про її намір відчужити автомобіль.
 
Представник ОСОБА_2 - адвокат Куксюк А.Л. надіслав на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 29 січня 2025 року о 10:15 год., у якому він посилається на те, що у цей день він не може бути присутнім у судовому засіданні, оскільки приймає участь у судовому засіданні в Бориспільському міськрайонному суді Київської області у справі № 359/5067/24, яке призначено на 29 січня 2025 року об 12:15 год.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
 
За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Із клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Куксюка А.Л. вбачається, що причиною його неявки до Київського апеляційного суду є надання переваги участі у розгляді іншої справи.
Доказів на підтвердження доводів, на які посилається представник відповідача щодо зайнятості в іншому судовому засіданні до указаного клопотання не надано.
Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника ОСОБА_2 у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
У справі, що переглядається, предметом спору є визнання спільним майном подружжя транспортного засобу марки «Tesla», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем, виділення його у власність відповідача та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за його частку у спільному майні подружжя.
У своїй заяві про забезпечення позову позивачем порушується питання про арешт та заборону вчиняти дії саме відносно майна, яке є спірним у цій справі.
Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.
Спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із позовними вимогами.
Ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову із посиланням на те, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі можливого задоволення позову.
Однак, такі висновки суду першої інстанції про ненадання заявником доказів існування підстав для забезпечення позову є помилковими, оскільки у цій справі, яка стосується визнання права особистої приватної власності, застосування заходів забезпечення позову шляхом арешту спірного майна є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Тому у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у накладенні арешту на спірне майно.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове рішення.
Таким чином, ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 рокупостановлена з порушенням норм процесуального права відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про застосування заходів забезпечення позову.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу, у тому числі заборонити органам та особам, які уповноважені здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортних засобів, здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортного засобу марки: «Tesla», Model Y, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , рік випуску 2023, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 .
Дані про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Дані про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
Дата складення повного судового рішення 03 лютого 2025 року.
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська