ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 січня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/1374/24
Головуючий у першій інстанції – Кочура О. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/226/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину (суддя Кочура О.О.), ухвалене у м. Новгород-Сіверський, 
                                           В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що їхня донька, ОСОБА_3 , з 17 серпня 2023 року є студенткою факультету прокуратури Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за спеціальністю 081 «Право». Відповідно до договору № 242б/1ф, загальна вартість навчання становить 126 800 грн (по 31 700 грн на рік), оплата здійснюється двома рівними частинами: до 1 вересня та 1 лютого кожного навчального року. Плата за перший рік навчання (15 850 грн) вноситься протягом п`яти днів після зарахування та 1 лютого за другий семестр. Також зазначає, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки до досягнення нею повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВП 55030351). Станом на 24 травня 2024 року заборгованість по аліментах становить 99 171,85 грн. На цій підставі позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання доньки
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 позов ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 15 850 грн за 2023–2024 навчальний рік.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка надала належні та допустимі докази того, що їхня донька проживає разом із нею та що вона фактично несе додаткові витрати на її навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, які за 2023–2024 навчальний рік склали 31 700 грн. Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача половини вартості навчання за цей період. Доводи відповідача про неможливість нести додаткові витрати через низький рівень доходу суд відхилив, оскільки встановлено, що ним було перераховано значну суму на депозитний рахунок виконавчої служби, що свідчить про наявність у нього фінансових ресурсів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Він зазначає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів необхідності додаткових витрат саме за минулий період навчання. Висновок суду про його платоспроможність ґрунтується виключно на факті перерахування коштів на депозит виконавчої служби, хоча ці кошти були отримані за договором позики. Крім того, суд не врахував його значні фінансові зобов`язання, зокрема заборгованість за кредитами, що виникла через тимчасову відсутність роботи, а також обов`язок утримувати матір-інваліда II групи, що підтверджується доданими до апеляційної скарги доказами. Висновок суду про те, що оплата навчання є обов`язком відповідача, є хибним, оскільки позивачка не довела наявність особливих обставин відповідно до ст. 185 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції .
По справі встановлено, що заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 березня 2017 року, і до досягнення нею повноліття.
На час звернення до суду у відповідача за зазначеним рішенням по виконавчому провадженні ВП № 55030351 існувала заборгованість із виплати аліментів, яка за розрахунком від 24 травня 2024 року за період 06.05.2018 – 24.05.2024 становила 99 171,85 грн (а.с. 11-12, 13-15). Однак 28–29.05.2024 відповідач перерахував 144 840,89 грн на депозитний рахунок Центрального відділу ДВС м. Запоріжжя, що повністю покрило заборгованість, штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (а.с. 32).
Відповідно до довідки відділу ЦНАП виконавчого комітету Глухівської міської ради № 353 від 30 травня 2024 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає з вересня 2022 року у АДРЕСА_2 , разом із донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).
Згідно з довідкою Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 30 травня 2024 року та договору про навчання від 17 серпня 2023 року, ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу факультету прокуратури Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого (спеціальність 081 «Право»), навчається на платній основі (а. с. 17, 18, 40).
Відповідно до договору № 242б/1ф про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного між позивачкою та навчальним закладом щодо навчання доньки сторін, загальна вартість навчання становить 126 800 грн (по 31 700 грн на рік). Оплата здійснюється двома рівними частинами: до 1 вересня та до 1 лютого кожного навчального року. Плата за перший рік навчання (15 850 грн) вноситься протягом п`яти днів після зарахування та 1 лютого за другий семестр (а.с. 17, 39).
21 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_1 перерахувала 15 850 грн на оплату навчання доньки, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 41). 02 лютого 2024 року здійснено другий платіж у такому ж розмірі (а.с. 40).
Донька сторін продовжує навчання, що підтверджується довідкою навчального закладу № 1493 від 13 вересня 2024 року (а.с. 30).
Згідно з довідкою ГО «Міжнародний дослідний центр вихрової енергетики» від 27 травня 2024 року, відповідач із 29 квітня 2024 року на підставі договору цивільно-правового характеру, укладеного на строк з 29 квітня 2024 року по 30 жовтня 2024 року, працює в цій громадській організації з щомісячною оплатою 4236 грн.
Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 25 лютого 2020 року у справі 521/4397/17.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання його доньки, ОСОБА_3 , до досягнення нею повноліття. Вона проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 , тому відповідач, окрім сплати аліментів, зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Позивачка довела факт понесення додаткових витрат на доньку, пов`язаних із її навчанням у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого за 2023–2024 навчальний рік, у розмірі 31 700 грн. Відповідно, половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про не врахування судом першої інстанції його фінансової неспроможності нести додаткові витрати на дитину не заслуговують на увагу, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Надана ОСОБА_2 в суді першої інстанції довідка про його трудові відносини з ГО «Міжнародний дослідний центр вихрової енергетики» сама по собі не підтверджує скрутного матеріального становища відповідача. 
Апеляційний суд не приймає докази, подані з апеляційною скаргою, оскільки вони не були надані суду першої інстанції, а відповідач не обґрунтував неможливість їх подання з причин, що не залежали від нього.
Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду щодо наявності підстав для стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: