ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2025 року                                                                                      Справа № 903/21/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Грязнов В.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
прокурора - Марщівська О.П.
позивача – не з`явився
відповідача - Марач В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 за заявою про забезпечення позову 
у справі №903/21/25
за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Волиньтурист”
про стягнення 7 313 914,76 грн,

          ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25 заяву заступника керівника Волинської обласної прокуратури № 15-100вих.25 від 20.01.2025 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти в межах суми 7 313 914,76 грн, що належать Приватному акціонерному товариству "Волиньтурист" і знаходяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах.
Суд першої інстанції врахував значний розмір позовних вимог з урахуванням розумності, обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі й щодо спроможності заходу, про який просить прокурор, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, з урахуванням характеру спору між сторонами у справі.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" звернулося до суду із апеляційною скаргою 03.02.2025 через систему Електронний суд, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/24 про забезпечення позову. Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Судові витрати покласти на позивача. Розгляд апеляційної скарги покласти на позивача. Розгляд апеляційної скарги здійснити за участю апелянта. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- ПрАТ "Волиньтурист" надалі здійснює свою господарську діяльність, отримує доходи, має найманих працівників, на праві приватної власності відповідачу належить нерухоме майно загальною площею більше 8 тис кв.м., за рахунок якого може бути погашена заборгованість у випадку задоволення позову;
- відповідач не є боржником у жодному виконавчому провадженні, щодо нього відсутні інші провадження щодо стягнення заборгованості, окрім поданих прокурором. Вартість нерухомого майна відповідача є об`єктивно більшою, ніж сума заявлених вимог;
- арешт рахунків навпаки призведе до зупинення господарської діяльності відповідача, що в свою чергу ускладнить виконання рішення суду. Тому, прокурор не довів та навіть не зазначив існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, обґрунтованості заходів забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, як і не довів вчинення відповідачем дій, направлених на подальше потенційне створення перешкод для виконання рішення суду, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.
- суд першої інстанції помилково поклав тягар спростування ризиків, що є підставами для забезпечення позову на відповідача. Суд повинен надати можливість відповідачу викласти свої обставини та позицію, однак розглянув справу без повідомлення та участі відповідача. Суд мав право призначити розгляд заяви прокурора до розгляду у судовому засіданні та запропонувати відповідачу надати свої пояснення щодо заяви. Суд першої інстанції фактично надає перевагу заявам прокурора, вважаючи їх вірними, а вимагає спростування тверджень прокурора у відповідача;
- судом першої інстанції належним чином не досліджено наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову, а покладено обов`язок спростування доводів прокурора на відповідача, що порушує принципи рівності та змагальності. Варто також зазначити, що суд не дослідив та не оцінив поведінку відповідача, що свідчить про його добросовісність. У відповідача відсутні будь-які борги перед державними органами, він не є боржником чи відповідачем у інших провадженнях, ним сумлінно виконувались рішення судів про стягнення аналогічних позовних вимог, проте за інший період користування нерухомим майном.
17.02.2024 матеріали оскарження ухвали у справі №903/21/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25 залишено без руху.
25.02.2025 на адресу суду від Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (з врахуванням ухвали про виправлення описки) відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25. Розгляд апеляційної скарги призначений на "17" березня 2025 р. об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у       залі судових засідань №3.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги.
В судовому засіданні прокурор заперечила доводи апеляційної скарги. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на грошові кошти у межах ціни позову, враховуючи наступне.
07.01.2025 заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства “Волиньтурист” про стягнення 7 313 914,76 грн, з них 2 983 266 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 4 330 648,76 грн інфляційних втрат та 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 14.09.2016 по справі №903/493/16 не звільнив добровільно займане приміщення готелю “Світязь” загальною площею 7896 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Набережна, 4, м. Луцьк, Волинська область, та продовжував ним користуватись за відсутності на це правових підстав упродовж періоду з 02.04.2017 по 25.02.2018, без сплати орендної плати.
Ухвалою суду першої інстанції від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.02.2025.
21.01.2025, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення виконання майбутнього (можливого) рішення, прокурором подано заяву про забезпечення позову в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ПрАТ "Волиньтурист", в межах суми 7 313 914,76 грн, що відповідає розміру стягнення за позовом у справі № 903/21/25.
В обґрунтування необхідності вжиття зазначених вище заходів забезпечення позову прокурор зазначив, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 7 313 914,76 грн на користь держави, якими відповідач, у випадку не накладення на них арешту, зможе у будь-який момент розпорядитись, що фактично призведене до не поновлення прав та інтересів позивача, наявні правові підстави для забезпечення судом позову.
Колегія суддів зазначає, що статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу  заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 137 ГПК України закріплено вичерпний перелік заходів забезпечення позову.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 стаття 137 ГПК України).
Відповідно до пункту 1 та 4 частини 1 статті 137 ГПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі №1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК Україниє правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/4777/21, на яку посилається скаржник.
Як встановлено судом, предметом спору є вимога майнового характеру про стягнення 7313914,76 грн. Прокурор у заяві про забезпечення позову просить суд накласти арешт на грошові кошти, які належать ПрАТ "Волиньтурист", в межах суми позову 7313914,76 грн.
Суд вважає визначений прокурором захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позовних вимог на загальну суму 7 313 914,76 грн грн, є адекватним, співмірним та логічно пов`язаним із предметом даного позову, що забезпечить виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) та тим самим досягне мети забезпечення.
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (п. 23) звертав увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Суд зазначає, що можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22.
Колегія суддів бере до уваги наведені прокурором доводи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі й щодо спроможності заходу, про який просить прокурор, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, з урахуванням характеру спору між сторонами, враховуючи значний розмір позовних вимог у справі, наявні підстави для забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу – ПрАТ "Волиньтурист" в межах ціни позову – 7 313 914,76 грн.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з частиною першою статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Отже, за наведеним приписом встановлено процесуальний обов`язок суду розглянути заяву про забезпечення позову не пізніше двох днів з дня її надходження. 
Як вже встановлено судом, 21.01.2025 прокурором подано заяву до суду першої інстанції про забезпечення позову, 22.01.2025 судом першої інстанції постановлено ухвалу за результатами розгляду вказаної заяви без повідомлення учасників справи.
Таким чином, судом розглянуто заяву про забезпечення позову у відповідності до вимог ГПК України, а доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
          Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 22.01.2025 у справі №903/21/25 - без змін.
2. Матеріали оскарження ухвали у справі №903/21/25 повернути до Господарського суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" березня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.