Ухвала
 
29 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 128/507/22
провадження № 61-15716 ск 24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс» ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       В листопаді 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
2.       Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Скаржнику запропоновано подати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 128/507/22 та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи та оригінал квитанції (платіжного доручення), що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги.
 
3.       На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 , надіслав до Верховного Суду чотири копії касаційної скарги разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотанням про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
4.       Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції було отримано ним лише 05 жовтня 2022 року. Вказує, що неодноразово звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, проте Верховний Суд повертав його касаційні скарги. Крім цього зазначає на те, що копію конверта, яким на його адресу надійшла копія оскаржуваної ухвали Вінницького апеляційного суду Верховим Судом йому повернуто не було. За таких обстави, на думку заявника, строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у цій справі пропущено не з його вини.
 
5.       Верховний Суд не може погодитися із зазначеними доводами заявника з огляду на таке.
 
6.       Частиною третьою статті 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
 
7.       За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
8.       Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
9.       З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 дійсно неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року.
 
10.   Так, Верховний Суд, зокрема, ухвалою від 08 лютого 2023 року (провадження № 61-8599 ск 22) касаційну скаргу ОСОБА_1 вважав неподаною та повернув заявнику, оскільки останнім не було усунуто недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, а саме у зв`язку із ненаданням суду оригіналу квитанції (платіжного доручення), що підтверджує сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
11.   Верховний Суд ухвалою від 15 серпня 2023 року (провадження № 61?9433 ск 23) касаційну скаргу ОСОБА_1 вважав неподаною та повернув заявнику, оскільки останнім не було усунуто недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2023 року, а саме у зв`язку із ненаданням суду належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.
 
12.   Верховний Суд ухвалою від 17 вересня 2024 року (провадження № 61?13480 ск 23) касаційну скаргу ОСОБА_1 повернув заявнику, оскільки останнім не було усунуто недоліки касаційної скарги, визначені ухвалами Верховного Суду від 23 листопада 2023 року та від 21 березня 2024 року, а саме у зв`язку із ненаданням суду доказів на підтвердження пропуску строку на касаційне оскарження, сплати судового збору та ненаданням суду копій касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
13.   З автоматизованої системи діловодства вбачається, що ОСОБА_1 отримував вказані ухвали Верховного Суду.
 
14.   Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, обов`язковість судового рішення, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 7, 9, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
15.   За приписами статті 43 ЦПК України учасники справи мають як право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках так і обов`язок виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
 
16.   Частина перша статті 44 ЦПК України також вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
 
17.   Пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
 
18.   Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
 
19.   При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
20.   ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).
 
21.   Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України»).
 
22.   Поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).
 
23.   Також безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є і порушенням вимог статті 6 Конвенцію щодо справедливого судового розгляду.
 
24.   Тобто метою встановлених ЦПК України процесуальних строків є дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.
 
25.   Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. 
 
26.   Тобто підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.
 
27.   Заявник дійсно відповідно до норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження.
 
28.   Таким чином наведені заявником підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки заявником не наведено обставин, та не надано доказів на підтвердження поважності причин які перешкоджали йому в найкоротші строки повторно звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року після отримання ним ухвал Верховного Суду від 08 лютого 2023 року, 15 серпня 2023 року та від 17 вересня 2024 року.
 
29.   Верховний Суд також не може погодитися із доводами заявника про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги з огляду на таке.
 
30.   Так, заявник, обґрунтовуючи зазначене клопотання посилається на те, що він є членом малозабезпеченої сім`ї, а також на частини першу та третю статті 136 ЦПК України, відповідно до яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати, а також на частину другу статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
31.   Вказує на те, що він не має доходів, що підтверджується наданою ним копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11 грудня 2023 року, та копією довідки про те, що він, станом на 10 квітня 2023 року, не отримує субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
 
32.   Так, частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
 
1)  розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
 
2)  позивачами є:
 
а) військовослужбовці;
 
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
 
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
 
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
 
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
 
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
 
33.   Верховний Суд зазначає, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком, який, вирішуючи таке питання, враховує майновий стан сторони.
 
34.   Водночас суд критично оцінює будь-які відомості про відсутність доходу в фізичної особи.
 
35.   ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
 
36.   ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
 
37.   Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
 
38.   Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти росії» («Shishkov v. russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
 
39.   Крім цього Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 20 квітня 2023 року у справі № 990/13/223 зазначила таке: «Із доданих до апеляційної скарги виписки по картці/рахунку з АТ КБ «ПриватБанк» від 16 січня 2023 року та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22 березня 2023 року № 0210-23-00229 за період з I по IV квартал 2022 року можна визначити, що скаржник не отримував доходів. Проте цих документів не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан скаржника таким, щоб звільнити його від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у скаржника немає інших доходів. Посилання скаржника на відсутність у нього рухомого майна, не є тим фактом, що сам по собі та в сукупності зі згаданими вище документами може слугувати підставою для звільнення скаржника від виконання вимог процесуального закону щодо форми і порядку подання апеляційної скарги в цій справі».
 
40.   Верховний Суд зауважує, що наданні ОСОБА_1 докази на підтвердження його майнового стану не завірені належним чином, з урахуванням вимог статті 95 ЦПК України, що позбавляє Верховний Суд можливості брати їх до уваги, водночас Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що надані суду відомості не містять доказів того, що розмір судового збору, який має бути сплачено за подання касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 128/507/22 (605,60 грн) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, а також не вказують на відсутність у нього доходу як такого, про що заявник вказує у своєму клопотанні.
 
41.   Заявником також не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є членом малозабезпеченої сім`ї, про що вказував у своїй заяві.
 
42.   Інших доказів на обґрунтування доводів ОСОБА_1 про необхідність звільнення його від сплати судового збору до касаційної скарги також не додано.
 
43.   Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та частини третьої статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
 
44.   Враховуючи викладене ОСОБА_1 не усунув недоліки касаційної скарги визначені ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року, а тому касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню заявнику.
 
45.   Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Вважати неподаною та повернути касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс» ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                               /підпис/                                          В. В. Пророк