ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/52/24
Номер провадження 22-ц/818/71/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2024 року в складі судді Гніздилова Ю.М. у справі № 636/52/24 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9805013018 на отримання кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 5013018, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 41 070,00 грн строком на 24 місяці зі сплатою річних процентів 12,00 % від суми боргу за договором і щомісячних процентів 2,50 % від суми кредиту. ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних нею умов кредитування. Кредит позичальником отриманий шляхом безготівкового перерахування коштів.
21 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги за даним кредитним договором АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, за умовами якого та згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору банк є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 жовтня 2021 року.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, яка станом на 18 грудня 2023 року склала 64 587,30 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту, в тому числі прострочена, складає 36 380,34 грн, за річними процентами, в тому числі простроченими - 6964,00 грн, за щомісячними процентами, в тому числі простроченими - 21 242,96 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками.
Позичальницю неодноразово сповіщено про наявність заборгованості шляхом телефонних повідомлень, однак борг не погашено.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 18 серпня 2023 року становить 64 587,30 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) - 36 380,34 грн, за річними процентами (в тому числі простроченими) - 6964,00 грн, за щомісячними процентами (в тому числі простроченими) - 21 242,96 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2024 року позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 64 587,30 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року та 2684,00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь банку як нового кредитора.
На вказане рішення суду 08 травня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові банку в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що кредитний договір № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 ще не був укладений, тож позивачу відступлена не існуюча станом на 07 жовтня 2016 року вимога. Висновок суду про те, що позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором від 20 жовтня 2020 року є передчасним. Позивач не надав належних доказів свого правонаступництва як нового кредитора за кредитним договором від 20 жовтня 2020 року, оскільки до матеріалів справи залучено витяг з реєстру прав вимоги до договору, а не повний реєстр. У витязі зазначено, що він відноситься до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 21 жовтня 2020 року, в той час як договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 був укладений 07 жовтня 2016 року. У витязі вказана ціна договору 41 116,81 грн, а ціна договору за реєстром становить 2 934 723,87 грн. Крім того, не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору інформацію, зазначену в паспорті кредиту, зокрема, щодо процентної ставки. Матеріали справи не містять Умов отримання фінансових кредитів, з якими вона ознайомилась і розуміла, підписуючи договір. Позивач здійснив нарахування процентів по 19 грудня 2022 року, хоча умовами кредитного договору проценти не передбачені, а строк кредитування скінчився 20 жовтня 2022 року. У матеріалах справи відсутній документ на підтвердження перерахування фінансовою установою кредитних коштів - квитанція банку, платіжна інструкція, платіжне доручення тощо.
24 червня 2024 року до суду надійшов відзив АТ «Таскомбанк» на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Відзив мотивовано тим, що в кредитному договорі містяться чіткі посилання на конкретний паспорт кредиту з конкретним номером та конкретні Умови отримання фінансових кредитів у редакції від 04 травня 2020 року. Паспорт кредиту містить істотні умови кредитного договору та є його невід`ємною складовою частиною. Заявлені до стягнення суми процентів ґрунтуються на умовах кредитного договору та підтверджуються розрахунком заборгованості і виписками, які є документами первинної бухгалтерської документації. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року відбувається щоденне відступлення прав вимог за кредитними договорами, що укладаються з позичальниками. Реєстр прав вимог щодо ОСОБА_1 підписано сторонами 21 жовтня 2020 року, обсяг зобов`язання, право вимоги за яким передано йому, чітко відображено у реєстрі, додатково підтверджується розрахунком заборгованості і випискою по рахунку. Перехід права вимоги відбувається шляхом оприбуткування заборгованості на балансі банку, підтверджується випискою по рахунку і платіжними інструкціями від 21 жовтня 2020 року в межах дії договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року. Отже, позивач є належним кредитором та надав належні докази на підтвердження своїх вимог.
Надані разом з відзивом платіжні інструкції від 21 жовтня 2020 року колегія суддів не приймає в силу вимог частини 3 статті 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції такі докази не надавались. 
05 липня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій наголосив на тому, що не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору інформацію, зазначену в Паспорті кредиту, що не є невід`ємною частиною кредитного договору, і в ньому не можуть окремо передбачатися додаткові проценти, не визначені кредитним договором. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували конкретні узгоджені із відповідачкою умови фінансових послуг, враховуючи відсутність у кредитному договорі № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячних платежів. Більш того, як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості, вказані нарахування процентів здійснено за період з 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2022 року, хоча узгоджений строк кредитування закінчився 20 жовтня 2022 року. Платіжні інструкції банку відповідач просить апеляційний суд відхилити і не приймати до уваги, оскільки це нові докази, які позивач не подавав до суду першої інстанції, і щодо яких не обґрунтував поважність причин неподання їх до районного суду. За відсутності належних доказів переходу права вимоги, позивач належним чином не довів, що він набув прав вимоги, як кредитор, по відношенню до відповідачки щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Таскомбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Центр фінансових рішень" укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно п.2.1. якого первісний кредитор ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" передає (відступає) новому кредитору ПАТ "Таскомбанк" свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 20-27).
Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. 
Пунктом 3.4 договору про відступлення права вимоги передбачено, що право вимоги переходить до Нового кредитора - з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора.
20 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9805013018, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 41 070,00 грн строком на 24 місяці (а. с. 8).
Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5013018, який є невід`ємною частиною цього договору.
У пункті 1.4 договору зазначено, що, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач - ПАТ «Ощадбанк», сума - 30 000,00 грн, призначення платежу - переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , надання кредиту зг. КД № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року без ПДВ; отримувач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», сума 9720,00 грн, призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування № 9805013018-С від 20 жовтня 2020 року.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 04 травня 2020 року, що розміщені на сайті товариства, з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких приєднується, підписавши цей договір.
Як вбачається з пункту 2.2. цей договір, паспорт кредиту № 5013018 та Умови отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у редакції від 04 травня 2020 року складають єдиний кредитний договір.
Також ОСОБА_1 20 жовтня 2020 року підписано паспорт кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 5013018, яким передбачено, що їй надається кредит у розмірі 41 070,00 грн на 24 місяці зі сплатою 2,50 % щомісячно та 12,00 % річних, а також визначено графік повернення кредиту, та підписано заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 9-10, 11).
Крім того, 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписано повідомлення про відступлення прав вимог, яким її повідомлено, що права вимоги за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року будуть відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року, про що їй буде надіслано СМС-повідомлення. Позичальниця погодилась та зобов`язалась виконувати свої зобов`язання за кредитним договором на користь АТ «Таскомбанк» (а.с. 34).
Факт передачі права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним вище договором у розмірі 41116,81 грн, з яких сума основного боргу - 41070,00 грн, сума нарахованих процентів 13,69 грн, сума нарахованих щомісячних процентів 33,12 грн, підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 21 жовтня 2020 року та виписками по рахунку, в яких міститься інформація щодо оприбуткування цієї заборгованості (а. с. 35, 38-83).
21 жовтня 2020 року АТ «Таскомбанк» перераховано ТОВ «ФК «ЦФР» оплату у сумі 2 934 723,87 грн згідно договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, що підтверджується копією платіжної інструкції № 658367773 від 21 жовтня 2020 року (а.с. 36).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року вбачається, що станом на 19 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 склала 64 587,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту (враховуючи прострочену) - 36 380,34 грн; заборгованість за річними відсотками (враховуючи прострочену) - 6964,00 грн; заборгованість за щомісячними відсотками (враховуючи прострочену) - 21 242,96 грн (а. с. 37).
Наявність заборгованості також підтверджується даними виписок по рахунку (а. с. 38-83).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Як встановлено судом 20 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та   ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9805013018, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 41 070,00 грн строком на 24 місяці.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути проценти за користування кредитними коштами.
Водночас, у кредитному договорі № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року процентна ставка не зазначена, лише вказано, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5013018, який є невід`ємною частиною цього договору.
Дослідивши зміст паспорту кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 5013018, колегія суддів дійшла висновку, що він не є належним доказом погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки зі змісту цього паспорту слідує, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними, базуються на обраних споживачем умовах кредитування, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку; реальна річна процентна ставка обчислена на припущеннях про те, що процентна ставка, інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та\або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.
У пункті 8 вказаного вище паспорту кредиту від 20 жовтня 2020 року вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с. 10).
Паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені Законом України «Про споживче кредитування». Ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 ( провадження № 61-14545сво20).
Отже, долучена до позовної заяви копія паспорту кредиту від 20 жовтня 2020 року, з огляду на те, що в ньому зазначено, що умови договору можуть відрізнятися від нього, не може вважатись складовою кредитного договору.
Позивач, обґрунтовуючи розмір вимог і порядок нарахування, посилався також на Витяг з Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 04 травня 2020 року.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, який наданий позивачем до позовної заяви, розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказаний документ на момент отримання кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в документі, що додано банком до позовної заяви, розмірі.
Крім того, роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України.
Приймаючи до уваги недоведеність погодження між сторонами у належному письмовому вигляді розміру плати за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати відсотків, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом.
До того ж, з наданого банком розрахунку вбачається, що позивачем нараховано відповідачці проценти за користування кредитом за період з 21 жовтня 2020 року по 19 грудня 2022 року, тоді як строк надання кредиту складав 24 місяці і сплив 20 жовтня 2022 року, тобто, проценти за період з 21 жовтня 2022 року по 19 грудня 2022 року нараховані банком неправомірно, поза межами строку кредитування.
ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком не лише на погашення основного боргу, а й на погашення процентів, розмір яких сторонами не узгоджено, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.
Оскільки у кредитному договорі від 20 жовтня 2020 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним. Ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22.
З наданих позивачем виписок по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 сплачено у рахунок погашення основного боргу 4689,66 грн, річних процентів - 2657,80 грн, щомісячних процентів - 5452,54 грн, тобто загалом сплачено 7484,40 грн.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 33 585,60 грн, тобто, різниця між фактично отриманими та внесеними коштами (41 070,00 - 7484,40).
Водночас, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності у позивача права вимоги з огляду на те, що кредитний договір № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 ще не був укладений, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами договору від 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» передбачено, що первісний кредитор передаватиме (відступатиме) права вимоги щоденно, та вони переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Враховуючи такі умови договору від 07 жовтня 2016 року і підписання первісним та новим кредитором Реєстру прав вимог саме 21 жовтня 2020 року та сплату 21 жовтня 2020 року новим кредитором первісному відповідної суми за відступлення права вимоги, АТ «Таскомбанк» став новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року - з 21 жовтня 2020 року. 
Твердження ОСОБА_1 щодо неналежності витягу з реєстру як доказу, оскільки він не повний, відноситься до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 21 жовтня 2020 року, в той час як договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 був укладений 07 жовтня 2016 року, у ньому вказана ціна договору 41116,81 грн, а ціна договору за реєстром становить 2 934 723,87 грн, є неспроможними, оскільки копія вказаного витягу підписана уповноваженими особами первісного і нового кредиторів, засвідчена належним чином, датована 21 жовтня 2020 року у день підписання та містить посилання на договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, а розбіжності у ціні зумовлені тим, що за цим реєстром, окрім ОСОБА_1 , передано права вимоги й до інших боржників, відомості про що банк не має права розголошувати у цій справі.
Крім того, колегія суддів враховує, що при укладенні договору 20 жовтня 2020 року відповідачка підписала повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року від ТОФ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк», за умовами якого визнала, що новим кредитором у вказаних кредитних правовідносинах стане АТ «Таскомбанк», та погодилась на виконання зобов`язань на його користь, жодних заперечень з цього приводу не зазначила.
Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано підтвердження перерахування фінансовою установою кредитних коштів, спростовуються даними виписки по особовому рахунку. До того ж, відповідачкою періодично здійснювалось погашення заборгованості, проти чого вона не заперечує.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь банку суми слід змінити, зменшивши суму заборгованості з 64 587,30 грн до 33 585,60 грн.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13  статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду АТ «Таскомбанк» сплатило судовий збір у сумі 2684,00 грн (а.с. 7).
Оскільки позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задоволено частково, а саме на 52% (33585,60 х 100) : 64587,30), то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1395,68 грн (2684,00 х 52 %).
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3220,80 грн (а.с. 148).
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, банком відповідачці має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 1545,98 грн судового збору (3220,80 х 48%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 150,30 грн (1545,98 - 1395,68), має бути стягнута з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2024 року змінити.
Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (код ЄДРПОУ 09806443, юридична адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 9805013018 від 20 жовтня 2020 року в розмірі 33 585 грн (тридцять три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 60 коп.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (код ЄДРПОУ 09806443, юридична адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 150 грн (сто п`ятдесят грн) 30 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 січня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина