ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/44953/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Діска А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2025 року                                                                          м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Єгорової Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В :
ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 03 лютого 2025 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №66980730 з виконання ухвали №501/1460/19 від 03.09.2021 року Іллічівського міського суду Одеської області про тимчасове вилучення у ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, засвідчену належним чином копію кредитної справи за кредитним договором №ОД13/06/2007/840/-К/74, укладеним 26.06.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ Комерційний Банк «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра».
Оскільки станом на 17.11.2023 року боржником рішення суду виконано не було, документи, що підлягають вилученню, згідно рішення суду, до виконавчої служби не надано, відповідачем 17.11.2023 року винесено постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн.
Постановою державного виконавця від 12.12.2023 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України.
Позивач, не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 17.11.2023 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII, згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Наведене в сукупності свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення). Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.
Судом першої інстанції було встановлено, що згідно ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2021 року у справі №501/1460/19 тимчасовому вилученню у ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, підлягала засвідчена належним чином копія кредитної справи за кредитним договором №ОД13/06/2007/840/-К/74, укладеним 26.06.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ Комерційний Банк «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра».
При цьому, згідно умов договору №GL48N718070_І_4 від 21.07.2020 року, право вимоги за кредитним договором від 26.06.2007 року №ОД13/06/2007/840-К/74, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , було відступлено ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».
Згідно п. 5 вказаного договору новий кредитор підтверджує, що в момент укладання договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи, що підтверджують право вимоги боржників.
Згідно акту приймання-передачі оригіналів документів до договору №GL48N718070_І_4 від 21.07.2020 року Банк передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» прийняв документи кредитної справи №ОД13/06/2007/840/-К/74   ОСОБА_1 .
Відтак, станом на 01.10.2021 року (дата відкриття виконавчого провадження №66980730), на виконання умов договору відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра», усі наявні документи, що підтверджують право вимоги до боржника ОСОБА_1 , було передано новому кредитору ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».
Крім того, актом від 17.01.2019 року №1 про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України, на виконання приписів статті 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» здав до архіву Національного банку України всі документи Банку за 1992-2020 роки.
З огляду на викладене, станом на час винесення оскаржуваної постанови у позивача була відсутня можливість надати засвідчену належним чином копію кредитної справи за кредитним договором №ОД13/06/2007/840/-К/74, укладеним 26.06.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ Комерційний Банк «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра».
Отже, державний виконавець мав пересвідчитись у поважності причин не виконання рішення суду.
Проте відповідачем було винесено постанову від 17.11.2023 року та накладено на позивача штраф за невиконання судового рішення.
До того ж, вказані позивачем обставини щодо неможливості виконання рішення суду стали підставою для винесення державним виконавцем постанови від 12.12.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України.
Відповідно до частини 1 ст. 40 №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Однак, матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких даних щодо вжиття державним виконавцем на виконання вимог ч. 1 ст. 40 №1404-VIII дій з метою скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, зокрема відсутнє рішення про скасування постанови про накладення штрафу.
Відтак, враховуючи, що постанова державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладання штрафу від 17.11.2023 року у ВП №66980730, з урахуванням встановлених обставин, не може відповідати критеріям правомірності, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Єгорова Н.М.