КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 753/17437/14-ц                                                                     Головуючий у суді І інстанції Кулик С.В.
Провадження № 22-ц/824/3073/2025                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 січня 2025 року                                                     м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі № 753/17437/14-ц, а саме просив скасувати арешт житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 101,3 кв. м, житловою площею 51,9 кв. м.
Клопотання обґрунтовував тим, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року за заявою позивача про забезпечення позову було накладено арешт на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями.
Заочним рішенням суду від 25 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, питання щодо скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось. 
Наразі судовий розгляд справи фактично є припиненим та необхідність у забезпеченні позову відпала як така.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі заявник в особі представника - адвоката Сиротюка Р.В. просить зазначене судове рішення скасувати з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким подану заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року набрало законної сили 06 травня 2015 року після його перегляду в апеляційному порядку, а тому відповідно до вимог частини сьомої статті 158 ЦПК України зі спливом дев`яноста днів вжиті заходи забезпечення припиняють свою дію.
Вважає, що станом на дату подання заяви про скасування заходів забезпечення позову підстави для продовження обтяження майна арештом відсутні, так як у справі № 753/17437/14-ц було ухвалено рішення, що набрало законної сили.
Вказує, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника - адвокат Гула М.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 753/17437/14-ц було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог про стягнення боргу, з матеріалів справи не вбачається і заявником не надано доказів про повне виконання цього рішення суду, а також не наведено належних обґрунтувань і доказів, що потреба в забезпечені позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, а тому підстави для задоволення заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову відсутні.
Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
Судом встановлено, що упровадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/17437/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року за заявою позивача про забезпечення позову було накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 101,3 кв. м, житловою площею 51,9 кв. м, який належить на праві власності ОСОБА_1 .
Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 1 514 000 грн та три проценти річних в сумі 1 440,33 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом статей 151, 152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до вимог частин першої, четвертої та п`ятої статті 158 ЦПК України у редакції, чинній на час подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано скасування заходів забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також за наявності обставин, зазначених в частині тринадцятій статті 158 ЦПК України.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Отже, при розгляді справи та/або задоволенні позову суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Як правильно встановив суд першої інстанції, потреба у забезпеченні позову у справі № 753/17437/14-ц станом на час подання і розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову не відпала, оскільки рішенням суду від 25 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 06 травня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 1 514 000 грн та три проценти річних в сумі 1 440,33 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн, однак з матеріалів справи не вбачається і заявником не надано доказів фактичного виконання ним цього судового рішення, а також у поданому клопотанні від 11 вересня 2024 року не навів належних обґрунтувань того, що змінились обставини, що зумовили застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна боржника.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 зроблено висновок про те, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Отже, дія вжитих судом заходів забезпечення позову у наведеній ситуації має на меті, зокрема захист кредитора щодо задоволення його вимог про стягнення істотної суми грошових коштів (боргу за договором позики) та виконання судового рішення, яким задоволено вимоги кредитора.
Посилання апеляційної скарги на те, що в силу частини сьомої статті 158 ЦПК України зі спливом дев`яноста днів після набрання рішенням законної сили вжиті заходи забезпечення припиняють свою дію, є необґрунтованими.
Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно частини восьмої статті 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду у вересні 2024 року із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у справі № 753/17437/14-ц ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог не посилався на положення частини сьомої статті 158 ЦПК України.
На вказану норму процесуального закону заявник посилався у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову від 25 квітня 2024 року, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, яка не оскаржувалась заявником в апеляційному порядку.
Частиною шостою статті 158 ЦПК України передбачено право учасника справи на повторне звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову при наявній відмові у такому скасуванні виключно при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Більше того, із відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, які перебувають у відкритому публічному доступі, вбачається, що 01 жовтня 2015 року Дарницьким ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 48902613, у якому боржником значиться  ОСОБА_1 , а стягувачем - 
ОСОБА_3 судовому засіданні представник заявника повідомила, що зазначене виконавче провадження уже завершено, однак не надала суду пояснень з яких саме підстав провадження було закінчено та чи фактично виконане  ОСОБА_1 судове рішення, оскілки не володіє такою інформацією.
За відсутності доказів повного і фактичного виконання заявником судового рішення від 25 грудня 2014 року у справі № 753/17437/14-ц суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладеного арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
За таких обставиндоводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі про стягнення боргу за договором позики постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб
 
Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар
 
Д.О. Таргоній