ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 р. 	Справа № 440/4494/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, повний текст складено 23.09.24  по справі № 440/4494/24
за позовом                                      ОСОБА_1  
до                                     Військової частини НОМЕР_1    третя особа    Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень за кожен місяць стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 05.06.2022, з урахуванням раніше виплачених сум; судовий збір та інші судові витрати покласти на Військову частину НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень за кожен місяць стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 05.06.2022.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024  та прийняти постанову, якою визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за кожен місяць стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 05.06.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції робить помилковий висновок, що матеріалами справи не доведено перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні, що дає право на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі. Зазначає, що законодавець чітко не визначає зміст поняття «стаціонарне лікування». Звертає увагу, що українське законодавство відмінне від норвезького. Відмінні також і правові системи: романо-германська в Україні та англо-саксонська в Норвегії. Така критична відмінність об`єктивно говорить про повну відмінність правозастосування у обох країнах. Вказує, що норвезькі лікарні не можуть видати документи, які згідно українського правозастосування підтверджують факт стаціонарного лікування. На такі документи посилався і суд першої інстанції, зокрема форми первинної облікової документації №027/о та №028/о. Норвезьке законодавство не містить документів такої форми. Стверджує, що у спірному випадку варто врахувати характер перебування позивача за кордоном, який проходить лікування після отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, і направлений на таке лікування компетентним органом згідно відповідних процедур. Позивач лікується після важкого поранення. Зауважує, що згідно висновку спеціаліста від 07.10.2024 №38 ОСОБА_1 , після отримання травми лівої верхньої кінцівка влітку 2022 року, перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні «Телемарк» Королівства Норвегія, у відділенні пластичної хірургії та у реабілітаційному відділенні. Наголошує, що норми чинного законодавства не містять положень про те, що для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцю необхідно повернутися зі стаціонарного лікування для проходження ВЛК та звернутися із рапортом до свого безпосереднього командира з проханням провести відповідну виплату. Зазначає, що з метою доведення своєї позиції, враховуючи позицію суду першої інстанції, позивач звернувся до відповідної експертної установи для надання висновку спеціаліста щодо його доказів. Вказує, що на момент звернення до суду позивач все ще знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні «Телемарк» Королівства Норвегія. У зв`язку з цим, на момент звернення до суду першої інстанції позивач не міг надати додаткові докази перебування на стаціонарному лікуванні (лікарі відмовляли у наданні таких до моменту завершення лікування, посилаючись на своє національне законодавство). Крім цього, позивач легітимно вважав, що даних факт відповідачем не оспорюється. 
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 без змін. Зазначає, що з аналізу норм Постанови №168 вбачається встановлення декількох підстав для  виплати  збільшеної  до  100000  гривень  винагороди  за  час  перебування  на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність  поранення  (контузії,  травми,  каліцтва),  із  захистом  Батьківщини,  про що має бути прямо зазначено у документах; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення; перебування  у  відпустці  для  лікування  після  тяжкого  поранення  за  висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Вказує, що позивачем не надано довідку військово-лікарської комісії, однак, питання наявності або відсутності певного діагнозу у особи, а також визначення  того,  чи  отримане  військовослужбовцем  поранення  є  тяжким  за результатами  медичного  обстеження, і чи пов`язане воно саме із захистом Батьківщини, належать до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії, а не Військової частини НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що наявність у позивача довідки про обставини поранення від 16.07.2023 року №1/37/7405 презюмує, що командир Військової частини НОМЕР_1 перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження взаємозв`язку такого поранення із захистом Батьківщини. Вказує, що позивачу повинні виплачувати виплати згідно Постанови №168, оскільки він фактично перебуває на стаціонарному лікуванні за кордоном внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом на 3 три роки, призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №159-рс від 11.07.2020 на посаду стрільця-помічника гранатометника 3-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, ВОС-10915А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
05.06.2022 позивач одержав поранення, а саме: вибухова травма, вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівої кістки з пошкодженням сухожилків м`язів розгиначів та вогнепальним багатоуламковим переломом II, III, IV п`ясних кісток, вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лівої клубової ділянки, вогнепальне наскрізне кульове поранення латеральної поверхні верхньої третини лівої гомілки з вогнепальним переломом головки малогомілкової кістки в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Врубівка Луганської області внаслідок зіткнення з ДРГ зі сторони противника. Під час бойового завдання був одягнутий в засоби індивідуального захисту (бронежелет та шолом). Ознак алкогольного чи токсичного сп`яніння виявлено не було. Ці обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від №1/37/7405, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 16.07.2023.
Внаслідок отриманої травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 05.06.2022 по 12.10.2022.
Свідоцтвом про хворобу №18 від 05.10.2022 позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців, а поранення – так, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №207 від 22.07.2023 старшого солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини, який 06.06.2022 був евакуйований до центральної районної лікарні м.Бахмут у зв`язку з пораненням вважати таким, що з 09.01.2023 продовжив лікування у Королівстві Норвегія у відділенні пластичної хірургії лікарні «Telemark».
Представником позивача направлено адвокатський запит №1/08-08/23 від 08.08.2023 про надання інформації щодо причин не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн.
У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 22.08.2023 №1/37/8850 повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 має надати належним чином нотаріально засвідчений переклад документів із лікувальних закладів Королівства Норвегія, що підтверджують його перебування там на стаціонарному лікуванні.
25.01.2024 представник позивача повторно звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , разом з яким долучив нотаріально завірений переклад документу на підтвердження лікування у лікарському закладі Королівства Норвегія.
У відповідь на вказаний запит, листом Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 повідомлено, що ОСОБА_1 у зв`язку з пораненням проходить лікування з 06.06.2022, наказ командира в/ч НОМЕР_1 №141 від 06.06.2022. З 13.06.2022 знаходиться в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 №148 від 13.06.2022. Відповідно до наказу №260 від 07.06.2018 військовослужбовцям, які знаходяться в розпорядженні і лікуються більше 4 місяців, грошове забезпечення виплачується за висновками ВЛК та наказу командира військової частини. За період лікування ОСОБА_1 з 06.06.2022 був наказ командира в/ч НОМЕР_1 №151 від 25.08.2023 про безперервне лікування та наказ №195 від 30.06.2023, відповідно до яких грошове забезпечення було виплачене у сумі 10021,81 грн по 14.06.2023. Виплату додаткової нагороди було зупинено з 01.06.2023, а грошове забезпечення з 15.06.2023 у зв`язку з відсутністю наказу на безперервне дострокове лікування.
Вважаючи, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не нарахувала та не виплатила позивачу додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень за кожен місяць стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 05.06.2022, позивач ініціював даний спір.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів перебування ОСОБА_1 саме на стаціонарному лікуванні за кордоном, що дає право на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач згідно довідки-розрахунку грошового забезпечення нарахував та виплатив позивачу за період перебування на стаціонарному лікуванні (з 05.06.2022 по 12.10.2022) посадовий оклад, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду розмірі 100000 грн, а тому будь-яких протиправних дій чи бездіяльності з боку відповідача у межах спірних правовідносин судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за кожен місяць стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 05.06.2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні»   та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв   постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту – Постанова №168; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду до 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду до 100000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.
При цьому, суд наголошує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.07.2023 №1/37/7405, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , позивач 05.06.2022 одержав вибухову травму; вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівої кисті з пошкодженням сухожилків м`язів розгиначів та вогнепальним багатоуламковим переломом ІІ, ІІІ, ІV п`ясних кісток. Вогнепальне наскрізне кульове поранення латеральної поверхні верхньої третини лівої гомілки з вогнепальним переломом головки малогомілкової кістки. За обставин: 05.06.2022 з 20 годин 16 хвилин в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Врубівка Луганської області, внаслідок зіткнення з ДРГ зі сторони противника отримав поранення. Під час бойового завдання був одягнутий в засоби індивідуального захисту (бронежилет та шолом). Ознак алкогольного чи токсичного сп`яніння виявлено не було. Підстава: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2023 №4470.
Внаслідок отриманої травми позивач перебував на лікуванні, а саме:
- 05.06.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в Військовій частині НОМЕР_4 ;
- 06.06.2022 у ПХГП м. Краматорськ надано першу медичну допомогу, що підтверджується копією первинної медичної картки; 
- 07.06.2022 по 12.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», що підтверджується Перевідним епікризом №5664;
- з 12.07.2022 по 04.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону;
- з 04.08.2022 по 18.08.2022 перебував у КНП «Жмеринська центральна лікарня Жмеринської міської ради» (Виписка-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №4873);
- з 18.08.2022 по 26.08.2022 перебував у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону (Перевідний епікриз №7914);
- з 26.08.2022 по 09.09.2022 перебував у КНП «1 територіальне медичне об`єднання міста Львова» (Виписка із медичної картки стаціонарного хворого №50544);
- з 09.09.2022 по 12.10.2022 перебував у Військовій частині НОМЕР_3 .
Свідоцтвом про хворобу №18 від 05.10.2022 позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців, а поранення – так, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №207 від 22.07.2023 старшого солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини, який 06.06.2022 був евакуйований до центральної районної лікарні м.Бахмут у зв`язку з пораненням, вважати таким, що з 09.01.2023 продовжив лікування у Королівстві Норвегія у відділенні пластичної хірургії лікарні «Телемарк».
Відповідно до медичної довідки, виданої Ведад Месіч, лікарем-ординатором відділення пластичної хірургії Лікарні «Телемарк» (Норвегія) 14.02.2023, повідомляється, що позивач прийнятий у відділенні 11.01.2023 та перебуває на лікуванні.
Листом-підтвердженням від 08.11.2023 Реабілітаційного відділення лікарні «Телемарк» повідомляється, що наступна операція запланована на 23-29 листопада, після чого він має перебувати на стаціонарному лікуванні для подальшого спостереження та відновлення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено його перебування саме на стаціонарному лікуванні за кордоном, що дає право на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі.
Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції та вважає, що наданими медичними довідками підтверджено факт лікування позивача у Королівстві Норвегія у відділенні пластичної хірургії лікарні «Телемарк». 
При цьому, у спірному випадку варто врахувати характер перебування позивача за кордоном, який проходить лікування після отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, і направлений на таке лікування компетентним органом згідно відповідних процедур.
Також, колегія суддів враховує надані позивачем до суду апеляційної інстанції копії нотаріального перекладу медичних довідок, що стосується ОСОБА_1 .
Так, зі змісту медичної довідки лікарні «Телемарк» (Норвегія) від 27.09.2023 встановлено, що позивач був госпіталізований до лікарні «Телемарк» 11.01.2023 для подальшого лікування ускладненої травми лівої руки з пошкодженням п`ясткової кістки, сухожиль розгиначів, серединного нерва та ушкодженням м`яких тканин. Після операцій та між операціями позивач залишався госпіталізованим у відділенні для лікування, реабілітації та тренувань під наглядом ерготерапевта та лікаря.
Відповідно до медичної довідки лікарні «Телемарк» (Норвегія) від 11.01.2024 позивач перебуває на лікуванні в лікарні «Телемарк» у зв`язку з великою травмою лівої руки. Востаннє його прооперували шість тижнів тому, і з того часу йому необхідно залишатися тут для подальшого спостереження та реабілітаційних тренувань руки. 
Згідно з медичною довідкою лікарні «Телемарк» (Норвегія) від 18.03.2024 позивач був прооперований в лікарні «Телемарк» декілька разів після тяжкої травми лівої руки, отриманої влітку 2022 року. У зв`язку з цим, за ним слід спостерігати відносно тренувань та реабілітації. Враховуючи це, він мусить перебувати на стаціонарному лікуванні. 
Відповідно до медичної довідки лікарні «Телемарк» (Норвегія) від 08.04.2024 позивач повинен перебувати на лікуванні з реабілітацією лівої руки після тяжкої травми, отриманої влітку 2022 року. Позивач прооперований декілька разів після травми і тому після цього він має потребу в довготривалих тренуваннях та реконвалесценції в руці. З цієї причини важливо, щоб пацієнт перебував на стаціонарному лікуванні.
Зі змісту медичної довідки лікарні «Телемарк» (Норвегія) від 19.10.2024 вбачається, що позивач регулярно проходить лікування через отриману травму руки, зокрема займається реабілітацією під наглядом ерготерапевта. Травма була отримана влітку 2022 року. Він був прооперований двічі у 2023 році. Зараз він чекає на ще одну операцію з метою поліпшення функції великого пальця. Після цього йому необхідно буде накласти гіпс, перш ніж приступити до реабілітації пальця. Важливо, щоб він регулярно тренував інші пальці у цей період. З цієї причини потрібно, щоб він перебував у стаціонарному відділенні та мав змогу займатись цим.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з 05.06.2022 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за наслідками травмування 05.06.2022.
Колегія суддів враховує, що представником позивача направлено адвокатський запит №1/08-08/23 від 08.08.2023 про надання інформації щодо причин не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн.
У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 22.08.2023 №1/37/8850 повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 має надати належним чином нотаріально засвідчений переклад документів із лікувальних закладів Королівства Норвегія, що підтверджують його перебування там на стаціонарному лікуванні.
25.01.2024 представник позивача повторно звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , разом з яким долучив нотаріально завірений переклад документу на підтвердження лікування у лікарському закладі Королівства Норвегія.
Листами від 12.02.2024 №1/37/1813 та від 23.02.2024 №713 відповідач відмовив у здійсненні виплат за останньою займаною посадою та додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Обґрунтовуючи відмову відповідач вказав, що відповідно до наказу №260 від 07.06.2018 військовослужбовці, які знаходяться в розпорядженні і лікуються більше 4 місяців, грошове забезпечення виплачується за висновками ВЛК та наказу командира військової частини.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав нотаріально завірений переклад документів на підтвердження перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у лікарському закладі Королівства Норвегія та не висловлював незгоди щодо факту перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні у лікарському закладі Королівства Норвегія.
При цьому, посилання відповідача на відсутність висновку ВЛК та наказу командира військової частини, як на підставу для відмови у нарахуванні додаткової  грошової  винагороди  за спірний період, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі до 100000 гривень.
Крім того, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Колегія суддів відхиляє аргументи відповідача стосовно ступеня тяжкості поранення позивача, адже в спірному випадку умовою нарахування та виплати позивачу збільшеної грошової винагороди згідно Постанови №168 є його перебування на стаціонарному лікуванні, а не перебування у відпустці для лікування.
За цим, посилання апеляційної скарги позивача на те, що з аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, є обґрунтованими.
Зі змісту довідки – розрахунку грошового забезпечення на старшого солдата ОСОБА_1 за період з 01 червня 2022 року по 14 червня 2023 року встановлено, що додаткова винагорода у розмірі 100000 грн нарахована за період з червня 2022 року по грудень 2022 року, за лютий 2023 року та травень 2023 року.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що з січня 2023 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась в повному обсязі додаткова  грошова  винагорода  відповідно до  Постанови  №168, збільшена до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). 
При цьому, додаткова винагорода за період з червня 2022 року по грудень 2022 року нарахована позивачу у розмірі 100000 грн.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшену до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням рішення суду.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 319, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 440/4494/24  скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо  не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 01.01.2023 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшену до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною  бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо  не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 01.01.2023.
Зобов`язати  Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшену до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 440/4494/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий