П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/39264/24	

Категорія:105000000          Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:23.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, третя особа Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – ПМУ МЮ) (м. Одеса) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області (далі – ВПВР УЗПВР в Одеській області), третя особа Акціонерне товариство (далі – АТ) "Райффайзен Банк", про:
-          визнання протиправною бездіяльність ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області, яка полягає у відмові (лист-відмова від 11 грудня 2024 року №50449/03.1-13) зняти арешти, накладені на нерухоме майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №383549, 04 лютого 2009 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №383547, 04 лютого 2009 року, видавник: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області;
-          зобов`язання ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №383549 від 04 лютого 2009 року, видавник: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, об`єкт обтяження: житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №383547 від 04 лютого 2009 року, видавник: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, об`єкт обтяження: земельна ділянка, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0880 га, кадастровий номер: 5122786400:02:002:0128, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ;
-          встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          у постанові від 28 серпня 2024 року по справі №947/36027/21, провадження №61- 12849св23, Верховним Судом зазначене наступне: "Відтак за загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні". Відповідно до тієї інформації, яку надав ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області у листах від 24 жовтня 2024 року та у Витязі зі спецрозділу АСВП, на виконання до відповідача відносно боржника ОСОБА_1 надходив тільки виконавчий напис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, відомості щодо надходження інших виконавчих документів відсутні;
-          що при визначенні юрисдикційності спору з державним виконавцем критерієм такого розмежування є також предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії та або рішення державного виконавця з приводу реалізації останнім повноважень, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, то такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства;
-          предметом немайнового цивільного позову у справі №521/13581/17 було визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис відносно кредитної заборгованості, оскільки така заборгованість не є безспірною. Судове рішення у разі задоволення такого позову не передбачає видачі виконавчого листа та його подальшого примусового виконання. Розгляд вказаних позовів розглядається у порядку цивільного судочинства (ч. 12 ст. 28 ЦПК України), відповідачем у таких спорах є стягувач;
-          звертаючись з позовом до Одеського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 не оскаржує законність накладення арешту, а керуючись ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскаржує законність продовження наразі такого арешту за відсутності відкритих виконавчих проваджень у відповідача та відсутності можливості проведення державним виконавцем реальних виконавчих дій.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала справа №521/13581/17 за позовом ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за його позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Ю.П. про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконання.
24 січня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси розглянуто клопотання позивача та ухвалено витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрова Ю.П. належним чином завірені копії всіх матеріалів, які стали підставою вчинення 16 вересня 2008 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №3033, за яким звернуто стягнення на заставлене майно, належне ОСОБА_1 .
Також, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 у цивільній справі №521/13581/17 – залишено без розгляду за заявою позивача.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що про наявність обтяження на нерухоме майно належне позивачу та підстави його накладення позивачу було достеменно відомо. Таким чином, в даному випадку, спірні правовідносини пов`язані із особистими немайновими правами позивача, які мають цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на забезпечення їх реалізації у сфері приватно-правових відносин. 
Суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин належить застосувати приписи ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження " згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Тобто, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ. 
Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням суті цього спору, характеру правовідносин, суб`єктного складу сторін, підстав та предмету позову цей спір є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача. Такий позов підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПМУ МЮ (м. Одеса) в особі ВПВР УЗПВР в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, п.п.2, 7 ч.1 ст. 4, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 19 ЦПК України, ст. 1, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 15, ч.ч.1, 2 ст. 56, ч.4 ст. 59, ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).
Адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1 ч.1 ст. 4 КАС України).
За приписами п.2 ч.1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір – спір, у якому:
-          хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
-          хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
-          хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (абз.1 ч.1 ст. 5 КАС України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст. 19 КАС України).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону №1404-VIII).
Частиною 1 ст. 14 Закону №1404-VIII визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності – суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст. 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст. 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч.1 ст. 15 Закону №1404-VIII).
Згідно ч.2 ст. 15 Закону №1404-VIII, стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За приписами ч.ч.1 та 2 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Питання зняття арешту врегульоване ст. 59 Закону №1404-VIII.
Так, ч.1 ст. 59 Закону №1404-VIII встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно ч.4 ст. 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені п.1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону №1404-VIII).
Частиною 3 ст. 19 КАС України, встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Положеннями ч.1 ст. 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Тобто, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Частиною 1 ст. 74 Закону №1404-VIII передбачено, що дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Так, колегія суддів встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала справа №521/13581/17 за позовом ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за його позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Ю.П., про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконання.
24 січня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси розглянуто клопотання позивача та ухвалено витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрова Ю.П. належним чином завірені копії всіх матеріалів, які стали підставою вчинення 16 вересня 2008 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №3033, за яким звернуто стягнення на заставлене майно, належне ОСОБА_1 .
Втім, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 по цивільній справі №521/13581/17 – залишено без розгляду за заявою позивача.
Тобто про наявність обтяження на нерухоме майно належне позивачу та підстави його накладення позивачу було відомо.
Таким чином, згідно суті цього спору, характеру правовідносин, суб`єктного складу сторін, підстав та предмету позову цей спір є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача, а тому підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.
Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження у даній справ.
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.