ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 404/7622/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2024 року (суддя Варакіна Н.Б., повний текст рішення складно 22.10.2024)  в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови,-
в с т а н о в и в :
                    
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/7032 від 12.06.2024. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2024 року позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що розгляд справи здійснено з дотриманням вимог законодавства, адже позивач, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, до ТЦК не з`явився. При цьому доводи позивача, що його не допустили до приміщення ТЦК з метою участі в розгляді справи, є вигаданими та не підтверджуються жодним належним доказом. Також апелянт зазначає, що оскаржувана постанова є законної та обґрунтованою, адже позивач, отримавши повістку, у встановлений день та час до ТЦК не з`явився, що створило склад адміністративного правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 1/7032 від 12.06.2024,  визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 25  500,00 грн.
Не погодившись з цією постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого, насамперед, зазначає, що жодну повістку про явку до ТЦК не отримував, а тому відповідач неправомірно притягнув його до відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені  обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед яких є обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Відтак, для правильного вирішення справи, з огляду на доводи сторін, необхідно, насамперед, встановити таку обставину, як вручення позивачеві повістки, а вже після цього досліджувати питання щодо поважності причин неявки.
Як було зазначено вище, позивач стверджує, що жодну повістку з вимогою з`явитися до ТЦК, він не отримував.
Натомість, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 особисто, під підпис, отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09:00 год. 29.05.2024.
З метою офіційного з`ясування обставин справи, суд апеляційної інстанції ухвалою від 17.12.2024 витребував у відповідача матеріали справи про адміністративне правопорушення, якими можуть бути підтверджені доводи апелянта щодо отримання ОСОБА_1 повістки.
Проте, у встановлений судом строк відповідач не надав суду витребувані докази, так само як і окремі докази  щодо вручення повістки ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09:00 год. 29.05.2024.
Відтак, колегія суддів, надаючи оцінку доводам апелянта,  виходить з доказів, які містяться в матеріалах справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених  статтею 255  цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем не надано належні докази щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, як то неявка за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови.
Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 316, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 404/7622/24 залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з 24 грудня 2024 року та оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 24 грудня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров